Olisi rohkaisevaa kuulla kommentteja teiltä, joilla erosta on jo kulunut jonkin aikaa. Itse olen aivan juuri eronnut ja kipu on ajoittain sietämätöntä, tulevaisuuden pelko, yksin jäämisen pelko, saanko koskaan enää kosketusta, pystynkö enää koskaan ihastumaan/rakastumaan kehenkään samalla tavalla - kaikki nämä, varmaankin aika klassiset ajatukset piinaavat ja koko kroppaan sattuu. Paljon on samanlaisia kertomuksia löydettävissä, mutta vähemmän niitä, joissa kerrotaan jo vähän toipuneena, miten prosessi eteni ja kauanko meni. Auttaisi hengittämisessä, jos te erossanne jo paremmille vesille päässeet jakaisitte kokemuksianne.
Kun erosta on jo mennyt hetki?
9
116
Vastaukset
- Anonyymi
C-Pap -laitteet auttavat myös hengittämisessä
- Anonyymi
Ei ehkä auta sua yhtään, mutta olen itsekin hiljattain eronnut ja ikävä ja ahdistus on ajoittain jotain ihan käsittämätöntä. Miten tästä selviää, löydänkö enää koskaan ketään vai jäänkö loppuelämäksi yksin. Suhteen päättäminen oli lopulta mun päätös, mutta taistelen kokoajan että pysyisin päätöksessäni. Negatiiviset asiat suhteessa painaa kuitenki vaakakupissa enemmän, kun järjellä ajattelee (yritän ajatella). Tsemppiä sulle!!
- Anonyymi
Kiitos kommentistasi. Siinäpä se, kun ne syyt kyllä ymmärtää ja huomaa hyvin, mutta ne ei kuitenkaan helpota ikävää ja vieraan tuntuista arkea. Meidän suhde ikäänkuin vain ajautui loppuun - huonoja asioita ei lukumäärällisesti ollut kuin pari, mutta parisuhteen kannalta kuitenkin mahdottomia ylittää. Yksinäinen loppuelämä pelottaa täälläkin. En kuulu "ei ikinä enää mitään parisuhdetta" -ihmisiin, vaan todellakin haluan jakaa elämäni, arkeni ja juhlani jonkun rakkaan ihmisen kanssa. Kun eksän kanssa jakoi kuitenkin 9 vuotta ja kaikki oli sinänsä tuttua ja helppoa, tuntuu ajatus uuden suhteen rakentamisesta loputtoman työläältä ja mahdottomalta. Ehkä ihmismieli ei kykene samaan aikaan tekemään eroa ja ajattelemaan pariutumista. Liian päinvastaiset prosessit... Voimia sinulle myös! Olisi kiva kuulla joskus vaikka muutaman kuukauden päästä, miten asiat ovat menneet ja onko ikävä helpottanut ja vointi parantunut.
- Anonyymi
Se on jännä juttu, miten erotuskassa miettii myös sitä että löytääkö enää ketään.. samat ajatukset läpikäyneenä.
Nyt kun on jo tyynillä vesillä, neuvoisin käyttämään tuon ajan itsestä huolehtimiseen kaikin tavoin. Pitäisi puhua itselleen kauniisti; kehua ja kannustaa. Huolehtia fyysisestä hyvinvoinnista, liikkua, syödä, nukkua. Antaa armoa itselleen, hemmotella itseään. Miettiä kuka on ja mitä haluaa elämältä. Olla tekemisissä ihmisten kanssa, joilta saa hyvää energiaa.
Kun on taas oma itsensä- oma viisaampi, parempi, kokeneempi itsensä- uusi ihminen tulee kyllä.
Rakasta itseäsi ja anna itsellesi aikaa.- Anonyymi
Kiitos kauniista ja rohkaisevasta kommentista. <3 Kaikki tuo on yllättävän haastavaa, kun ei saa itseään liikkeelle edes kauppaan, ruokahalua ei ole ja nukkumaanmeno ja potentiaaliset ahdistavat unet pelottavat. Mutta tavoittelemisen arvoista, tuota kaikkea kohti toivottavasti edes pieni liikahdus joka päivä. Ap
- Anonyymi
Ole hyvä :) Ja niinhän se on, työn takana aluksi. Eikä ihme, aivot on ikäänkuin vieroituksessa ja kärsii vieroitusoireista kun ei enää saa mielihyvähormoneja siitä toisesta ihmisestä. Yritä välillä katsoa vaikka komedioita, kuunnella hyväntuulista musiikkia kaiken luopumisen keskellä. Pienetkin askeleet vie eteenpäin. Ensi viikolla on jo hieman helpompi, kuukauden päästä jo enemmän jne. Kyllä sä pääset tästä läpi ja ohi!
Alussa se tuska on sietämätöntä ja se tuska palailee myöhemminkin, mutta aina vain harvemmin. Joskus tuska ja suru sattuvat niin, että jalat menevät hyytelöksi ja hengittäminen tuntuu vaikealta. Täysi katko minkäänlaiseen yhteydenpitoon muilta kuin välttämättömiltä osin on parasta, heti. Aika ja etäisyys irrottavat, vanhat tunteet eivät ole enää käyttökelpoisia, niiden pitää antaa hiljalleen muumioitua kultaisiksi muistoiksi.
Pään sisällä pyörii loputon jossittelu ja miksien tulva, mutta sekin kuuluu asiaan. Ihminen katuu voimakkaasti ja sen tarkoitus on ymmärtää, mikä omasta mielestä meni vikaan. Katuminen voi mennä yli, helpostikin eron alussa, mutta kun muistaa verrata eroa, katumusta, omaa suhteen ulkopuolista elämäänsä ja kokemusta omasta arvomaailmasta keskenään, löytää nopeammin tasapainon ja katuminen rajutuu oikeisiin mittasuhteisiin.
On karmaisevan vaikeaa niellä se tosiasia, että eroon oli kaksi syyllistä, useimmiten vielä suunnilleen tasaosuuksin. On vain paljon helpompi etsiä vikoja ainoastaan itsestään. Sekään ei ole huono asia, siten oppii itsestään ja kasvaa paremmaksi ihmiseksi, nimenomaan itselleen, vaikka tavoite korvien välissä vielä onkin toinen ihminen. Ehkä exä, ehkä toinen ihminen yleisemmin, mutta olemalla parempi minä, on myös parempi toiselle.
Oma elämä yksin on hankalaa, eikä ihme, koska pitkän parisuhteen aikana muuttuu, eletään me-elämää, ei ikiomaa elämää. Sen oman elämän löytäminen tuottaa tuskaa, mitä haluan, kuka olen, millaisista asioista pidän ja millaisista en. Mutta se pitää löytää uudelleen ja pitää siitä entistä paremmin huolta. Edelleen pitää uskaltaa rakastua ja rakastaa, antautua, mutta yrittää hieman paremmin jatkossa pitää oma itsensä myös erillisenä.
Erosta matkaa kolmisen kuukautta, pitkät ja kipeät kuukaudet, mutta aiempi kokemus on pitänyt junan raiteillaan koko ajan, olen tiennyt mitä tuleman pitää ja joiltain osin myös sen, miten pysyn raiteillani. Missään vaiheessa en hetkeäkään ole epäillyt, ettenkä löydä uuttaa ihanaa kumppania aikanaan, juuri nyt ei vain ole sen aika ja keskitän huomion itseeni ja menneen suhteen asioihin, jjotta oppisin paremmaksi itselleni.
Nyt jo paremmalla puolella, rajalinja ylittynyt, vaikka voittoon on vielä matkaa, varmaankin vuoden verran. Mutta aikaa on äärettömästi, koko loppu elämä. Matkan varrella ymmärsin, että itse asiassa olen ollut niin hyvä puoliso, kuin vain suhteen aikana pystyin olemaan ja se oli riittävästi, se oli paljon enemmänkin.
Ymmärsin myös, että meidän erossamme vastuunjako ei ollutkaan 50/50, vaan ennemmin 20/80, olin itse asiassa huomattavan hyvä puoliso silloiselle kumppanilleni ja syyt eroon ovatkin pitkälti puolisoni vastuulla. Ainoa todellinen virheeni oli vain olla liian kiltti ja hyväksyvä. Tuon olen ymmärtänyt jo, mutta sen sisäistäminen niin, että elän sitä ymmärrystä ja voin oppia olemaan parempi itselleni, kestää vielä jonkin aikaa.
Tärkein asia, mitä itselleni tein ja yritän tehdä, on se, että tarkkailen valmiita ajatuksiani ja kyseenalaistan ne. Yksinkertainen esimerkki, automaattinen ajatus aamulla, keitänpä kahvia. Mutta voin pysähtyä siihen ja kysyä itseltäni, että miksi tekisin niin, haluanko sitä todella vai onko kyse tavasta? Mitä muuta voisin tehdä, haluanko oikeastaan jotain muuta kuin kahvia? Tämän oivaltaminen ja soveltaminen muuttivat paljon ja tekivät elämäni välittömästi paljon rikkaammaksi. En toki noin pienissä asioissa pysähdellyt, vaan sellaisissa, joilla on oikeasti vaikutusta elämääni. Olen kokenut ennen kokemattomiani asioita, kun en ole antanut automaatin sanella tekemisiäni, vaan olenkin keskeyttänyt sen ja kysynyt itseltäni mitä oikeasti haluaisin, vaikka kuinka aristaisi, arveluttaisi, pelottaisi jokin.- Anonyymi
Olen eronnut vähän aikaa sitten ja aivan kauheeta on välillä ollut. Pää ei pysty ajattelemaan välillä koko asiaa vaan on aivan tyhjä olo ja tiltissä. Jonkinlainen shokki ja hirveä suru. Heräilen aamu yöllä siihen että ajattelen häntä ja on vaikeaa hyväksyä että kävi näin. Eikä se tunne häviä mihinkään varmasti koskaan. Hän lähti ja katkaisi välit ja yhteydet kokonaan. Minulle jäi mielikuva ettei hän ehkä koskaan rakastanutkaan..Ehkä rakasti, ainakin sanoi monesti, vielä vähän ennen kun katkaisi välit. Minä rakastan edelleen Siksi tuntuu erityisen pahalta että teki näin. Rankkoja tunteita on nyt menossa ja tuntuu välillä etten selviä tästä. Luen näitä kirjoituksia ja monesti sanotaan että aika helpottaa ja muuta mutta ne tuntuu aivan turhilta lohdutus yrityksiltä ja tyhjän päiväisiltä lässytyksiltä kun kierii tuskissa ja maailma on musta pettymyksestä ja surusta. Kadotin luottamuksen ihmisiin, ja itseeni välillä en näe mitään tarkoitusta koko elämässä. Pohja putos.. Ja minä siinä samalla. Siltä se tuntuu.. En enää halua mitään suhteita kun toi oli niin rankka että hyvä ettei henki lähde tässä tuskassa pyöriessä.
- Anonyymi
Yritän välillä väkisin lähteä ihmisten ilmoille vaikka ei yhtään haluaisi että ajatus olisi jossain muualla tai edes katkeaisi hetkeksi. Hetken pieni helpotus mutta sitten se tuska sieltä taas hiipii.. Ei tämä nyt helppoa ole todellakaan. Tsemppiä sullekin.
Ketjusta on poistettu 0 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Kuvat! Dannyyn liitetty Helmi Loukasmäki, 22, on puhjennut naisena kukkaan - Some sekoaa: "Sä..."
Ooo, kaunis aikuinen nainen Helmistä on kasvanut siinä yli 80-vuotiaan Dannyn rinnalla! Katso uudet kuvat: https://ww473115- 472341
Suodatinpussin kastelemalla saa parempaa kahvia
Kokeilin niksiä ja kyllä tämä kahvi on parempaa nyt. Ei lainkaan maistu paperiselta. Huljuttelee hanan alla suppiloa pap1251710Tidätkö nainen
että suoraan sanottuna v.tut.aa että pääsit näin lähelle minua. Ei olisi oikeasti aikaa tähän mutta silti aina välillä o1001563Onkohan sinulla kaikki hyvin?
Nyt vähän sellainen outo tunne tuli. Sinun asiasi niin ei minulle toki tarvitse kertoa. Kunhan mietin...381077- 169954
Mikä on kaivattusi etunimi?
Otsikossa siis on kysymys eriteltynä. Vain oikeat vastaukset hyväksytään.44921Huikeeta, mahtavaa, ihan mielettömän upeeta
Me ostettiin talo Espanjasta. Tosin saadaan käyttää sitä vain muutama viikko vuodessa kun on monta muutakin ostajaa! M175856En kestä katsoa
Sitä miten sinusta on muut kiinnostuneita. Olen kateellinen. Siksi pitäisi lähteä pois71801Oho! Arja Koriseva paljastaa TTK:n ekasta suorasta lähetyksestä: "On vähän ärsyttävä yhtälö!"
Upea Arja Koriseva! Tsemppiä haasteelliseen tilanteeseen! Lue lisää: https://www.suomi24.fi/viihde/oho-arja-koriseva-14764