Varsinaisen sankarin on suosikkikirjailija luonut uusimmassaan. Nobelillakin palkittu professori Beard on perso niin ruualle, viinalle, naisille kuin kunniallekin. Tässä satiiriksikin sanotussa teoksessa seurataan Beardin vaiheita viiden vuoden välein asettuvista kulminaatiopisteistä tarkastellen. Vaikka McEwanin minäkertojan tajunnanvirta risteileekin villisti varhaislapsuudesta tulevaan.
Ekaosa tapahtuu vuonna 2000. Nobelista on jo aikaa, uutta tiedettä ei synny ja professori lentelee, tietenkin toisten laskuun, sekalaisista konferenseista seminaareihin yrittäen edes jotenkin pysyä jyvällä mitä tieteenalallaan tapahtuu. Energiakriisi ja ilmaston lämpeneminen kolkuttelee ovella, joten brittihallitus päättää sijoittaa tulevaisuuteen ja uuden, uusiutuvan energialähteen kehittelyyn. Beard saa kunniaviran johtaa uutta tutkimuskeskusta, väljällä budjetilla ja runsailla resursseilla. Päivä viikossa menee viranhoidossa, muu aika mielitekojen ja julkisuuden parissa hääräillen. Kohta saa tuulimyllyhankkeet jäädä syrjään, kun lahjakas alainen jättää muistion synteettisen yhteyttämisen energiamahdollisuuksista. Valitettavasti vaihdossa menee tiedetyöläiselle professorin vaimokin, viides. Henkihän siinä lähtee nuoremmalta tieteentekijältä, ja kunniavirka Beardilta. Onneksi muistiinpanot jäävät proffalle ja hän voi patentoida ideoita omiin nimiinsä.
Beardiin kirjoittaja on koonnut liki kaikki inhottavan ihmisen ominaisuudet. Lopputulos on karmea, mutta hauska. Ja taustalla pyörivä iso aihe, usko tieteeseen ja sen kykyyn ratkaista suuria ongelmia, ei jää mässäilyn alle.
Kolmannessa, liki nykypäivässä tapahtuvassa osassa suuri keksintö on lopulta käynnistämistä vaille valmis. Aurinkokennot kököttävät USAn Uuden Mexicon erämaassa, soittokunta treenaa käynnistysjuhlaa varten, ilmavoimien ylilento tilattuna ja mammona kunnian kera odottaa keksijää ihan nurkan takana.
Monissa McEwanin kirjoissa on liki sekunnilleen kuvattuna se ratkaiseva sekunti, josta kaikki kääntyy, yleensä pieleen. Tässäkin sen löytää, kun tarkoin lukee ja jääkarhusta, tuosta ilmastonmuutoksen symbolista on kyse.
Varsinainen suuri loppukohtaus, kun väärä oikaistaan ja tilit tasataan, alkaa juuri silloin kun kirja loppuu.
Kertojana McEwan on loistava. Niin ihmiset, maisemat kuin talotkin elävät tekstissä. Ruuista puhumattakaan.
Rohkenen suositella hauskimpana McEwanina. Tähän mennessä.
Ian McEwan: Polte
alvari.raappavaara
0
628
Vastaukset
Ketjusta on poistettu 0 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Täytyy tunnustaa
että olet kauneinta mitä olen nähnyt. Käteni tärisevät vieläkin. Olen tosiaan ihastunut. Tästäkin vaikenen.1171567- 991171
- 1991056
Jorma Uotinen jakoi hämmentävän kuvan tiukoissa trikoissa - Jopa Vappu Pimiä häkeltyy: "No wau"
Jorma! Ei huono! Aikamoisen häkellyttävä kuva totta tosiaan! Lue lisää ja katso kuva: https://www.suomi24.fi/viihde/jo6976Vanhempi mies
Minä rakastan sua. Ja tiedän, että sullakin on tunteita mua kohtaan. Tätä elämää ei pitäisi tuhlata enää päivääkään. J54851Anna anteeksi
Olen rikkonut sinua vastaan tavalla, josta minäkin kärsin. Syitä tutkiskellessani löydän vain itseni. Minä kuulin jokais78793- 171774
Nyt jos haluat vielä jotain nainen
Niin laita tähän nimikirjain. Muuten klousaan keissin. Liikaa aikaa kulunut.96753Tänään kun näin sinut
olit kuin taideteos. Arat ja väsyneet silmäni kaipaavat lepoa sinussa, mutta en voinut katsoa sinua niin paljon kuin hal51741HUS näyttää, kuinka paljon turhaa tai vähemmän tarpeellista tehdään verorahoilla
HUS on laskeskellut, että sieltä voidaan vähentää melkein tuhat ihmistä ilman, että se toiminta häiriintyy, johon verora44740