Olen tapaillut 9 kuukautta naista jonka kanssa on ollut todella ihanaa yhdessä ja kaikki toiminut tosi mukavasti tähän asti. voi sanoa että olen rakastunut tähän naiseen ja hän kuulemma myös minuun. Ollaan nähty noin 3 kertaa viikossa keskimäärin. Ymmärrämme toisiamme ja kemiamme toimivat hyvin. On myös sopivissa määrin yhteisiä mielenkiinnon kohteita meillä. Todellista vaimo ainesta siis minulle. Minä olen 29 vuotias ja nainen 26 vuotias.
Asia joka mietityttää suuresti on se että naisella on diagnosoitu paranoidinen skitsofrenia kesällä 2016 ja sitä ennen hän oli suljetulla osastolla 4 kuukautta psykoosin vuoksi. Emme tuolloin vielä siis tunteneet toisiamme. Psykoosi oli ollut melko raju ja meni aikaa ennenkuin tehokas lääkitys sairauteen löytyi. Missään vaiheessa psykoosia nainen ei kuitenkaan ollut agressiivinen tai uhkaava läheisilleen.
Tottakai järkytyin kun kuulin tästä asiasta suhteen alussa mutta päätin kuitenkin vielä jatkaa naisen tapailua ja katsoa miten tilanne etenee. Hän on todella mukavasti kuntoutunut psykoosistaan ja käy jo osa-aikaisesti töissä 4 tuntia päivässä (toimistotyötä johon hänellä on ollut vakipaikka vuosia) Työt ovat sujuneet hyvin ja tavoitteena on pikkuhiljaa palata kokoaikaisiin työpäiviin. Nainen asuu vielä tuetusti mutta tarkoitus olisi siirtyä itsenäiseen asumiseen noin 6 kk kuluttua. Ollaan puhuttu yhteenmuutosta tällöin.
Hän syö lääkeitä sairauteensa ja käy terapiassa ja on erittäin hoitomyönteinen. Suhteemme aikana en ole paljoa havainnut naisella oreilua harvakseltaan ilmenevää ahdistusta lukuunottamatta jonka kanssa ollaan jotenkin pärjätty vaikka se vähän rajoittaakin tekemistä ja olemista. Lääkkeet siis toimii tällähetkellä hyvin.
Nyt minulla on ollut jonkinaikaa mietinnän paikka kannattaako tällaiseen suhteeseen jäädä? Tunteet sanoo että kannattaa mutta järki sanoo että ei. Pelkään että sairaus alkaa taas joku päivä hallitsemaan naisen elämää liikaa ja siinä kärsii väistämättä myös parisuhde ja oma jaksaminen myös.
Olen näistä asioista puhunut naiselle ja hän sanoi että minun pitää nyt miettiä asiaa haluanko kunnolla sitoutua tähän suhteeseen ja alkaa pikkuhiljaa suunnittelemaan ja rakentamaan yhteistä tulevaisuutta. Minulla haaveena on avoliitto ja tuntuu että joskus lähivuosina haluaisin myös lapsia. Naiselle on samansuuntaisia haveita mutta lapsi asiasta hän ei ole varma sairautensa vuosi enkä kyllä minäkään tiedä olisiko järkeä tehdä lasta skitsofreenikon kanssa. Olen nyt täysin kahden vaiheilla kannattaako suhdetta jatkaa vai päättää se tähän. Nainen tuntuu loistavalta kumppanilta mutta ajatus siitä että sairaus ottaa joku päivä taas vallan ja alkaa hallitsemaan meidän elämää on kova.En ole lainkaan varma jaksaisinko itse sellaista tilannetta henkisesti. Vaikea päättää mitä tekisin. Järki sanoo toista ja tunteet toista.
Ennen naisen tapaamista tuntui kaukaiselta että alkaisin vakavaan suhteeseen pahasta mielenterveys ongelmasta kärsivän naisen kanssa mutta päätös on on nyt todella vaikea kun tällainen tilanne omalle kohdalle sattui ja on kuitenkin rakastunut tähän naiseen.
Kokemuksia/näkemyksiä ja mielipiteitä tämän kaltaiseen tilanteeseen?
Parisuhde mielenterveys ongelmaiseen-onko järkeä?
17
1855
Vastaukset
- Ythtrfgubläh
Meil parisuhde kaatui päinvastaiseen toimintaan eli hoitokielteisyyteen.
Hyvä et kumppanisi huolehtii asiastaan ja näin kykenee elämään suht normaalia elämää. Mikäli itse epäilet nii älä ryhdy suhteeseen. Se satuttaa kumpaakin.
Meillä on kaksi älykästä lasta ( olen yh) ja en ole huolestunut asiasta. Lääketiede menee eteenpäin eikä nämä enää tabuja ole. Perinnöllisyys on joka asiassa arpapeliä. - Glmooria
Jos olet epävarma niin älä jatka molempien takia ja satutat vaan enemmän toista osapuolta. Nykyään lääkityksellä varmaan saadaan sairaus pitämään kurissa. Varmaankin on vertaistuki ryhmiä, jossa asiasta voisi keskustella.
- Tiukkaa_tekstiä
Sulla kuulostaa olevan kaikinpuolin hyvä nainen sinun elämässä niin en ymmärrä tuommosta tyhjänpäiväistä valitusta aiheesta.
Kukaan ei kuitenkaan voi valita sitä, että onko mielenterveys ongelmainen vai ei. Ainoastaan sen miten sen asian kanssa päättää elää ja sinun naisella on kaikki hallinnassa ja hän elää paremmin elämäänsä kuin moni muu ihminen olemalla töissä mikä on todella kunnioitettavaa.
En ymmärrä, että mikä valtaosaa ihmisistä vaivaa, kun ihmisiä tuomitaan vain sen takia, että sattuu olemaan mielenterveyskuntoutuja vaikka muuten eläisikin kunniallista ja vastuullista elämää.
Kannattaisi muistaa, että kuka tahansa voi joutua mielenterveyskuntoutujaksi vaikka sen takia että joutuu vaikka liikenne onnettomuuteen. Niin kannattaa kuvitella se omalle kohdalle, että miltä sinusta tuntuisi jos olisit sinun naisen asemassa ja se kirjoittelisi sinusta tuommosia juttuja tänne suomi24:n palstalle ventovieraiden luettavaksi.Vielä huvittavampaa on se että on noin jyrkkä asenne maassa jossa mielenterveysongelmat ovat oikea kansansairaus,ei ole varmasti ketään joka ei olisi sairastunut tai tuntenut sairastunutta lähipiirissä. Kuvottava asenne maassa jossa melkein joka toisella on masennus.
- oijoijoi
peppupupu kirjoitti:
Vielä huvittavampaa on se että on noin jyrkkä asenne maassa jossa mielenterveysongelmat ovat oikea kansansairaus,ei ole varmasti ketään joka ei olisi sairastunut tai tuntenut sairastunutta lähipiirissä. Kuvottava asenne maassa jossa melkein joka toisella on masennus.
peppupupu,oletpa seksikäs nainen.
- isoäiti
Väärillä lääkkeillä on hirveitä haittavaikutuksia. Psykoosilääkkeillä tehtiin hirveästi hallaa tunteille ja koko elämälle. Sain ikuiset vaivat lääkkeistä. Onneksi lääkäri lopetti ne, kun ymmärsi, että se oli väärä diagnoosi kohdallani. En ymmärrä, että pitäisi olla vapiseva, tutiseva, liikkumaton, housuunpissaava, tunteeton zombie.
Jos on käyvät lääkkeet, se on hyvä, mutta jos tulee enempi haittaa, on terapia tai muu ratkaisu parempi. Ei ole pelkästään hyvää tuottavia lääkkeitä, vaan kaikilla on haittoja myös.
Mutta tukihenkilönä kohtaan jatkuvasti ongelmia, miten mielenterveyspotilaat ovat toisen luokan kansalaisia, kerran sairas on loppuelämän sairas, ja ei ansaitse elämää lainkaan. Parempi, ettei ihmiset kertoisi näistä sairauksista avoimesti, koska se karkottaa osan ihmisistä ympäriltä, jopa sukulaiset hylkäävät.
Minutkin leimattiin niin pahasti, että en saa tavata enää pientä lastenlasta lainkaan. Ehkä kolme neljä kertaa vuodessa. Ihmiselle voi käydä tosi pahasti näiden leimaamisten kanssa. Olen työelämässä ollut jo yli kaksi vuotta taas, ja aion olla 68-vuotiaaksi, jos terveys kestää, seuraava terveystarkastus on 65-vuotiaana. Olen sopiva työhöni!
Ei ole ketään joka puhuisi puolestani. Olen siis hylätty ihminen tässä suhteessa! Ehkä hän aikuisena saa lukea kaikki muistiinpanoni omasta elämästäni, ja ymmärtää tämän vääryyden, että haluaisin nähdä, mutta sosiaalitoimi estää sen.- Tiukkaa_tekstiä
Ikävää kuulla, että olet joutunut kohtaamaan tuollaista kohtelua sinun lähimmäisten taholta. Rohkaisisin sinua vaatimaan sinun lapsen lapsen tapaamisoikeutta lakiteitse, vaikka lapset ovat yhteistyökyvyttömiä sinun kanssa toimimaan koska sinulla on lain mukaan oikeus tavata sinun lapsen lapsia sanoivat lasten vanhemmat sitten ihan mitä tahansa.
Hallinnassa olevat mielenterveysongelmat eivät ole peruste tapaamisten rajoittamiselle/kokonaan lopettamiselle koska sinä et ole uhka sinun lapsen lasten henkiselle kasvulle ja kehitykselle.
Sinun lapsen lapsilla on oikeus tavata omaa isovanhempaansa sanoivat vanhemmat sitten mitä tahansa. Älä jää yksin tuon sinun tilanteen kanssa vaan ota yhteys oman kuntasi/kaupunkisi perhetyöntekijään ja kerro tilanteesi niin saat neuvoa siihen heiltä. Tarvittaessa minäkin voin käyttää omaa tietämystäni näistä asioista sinun avuksi, jotta lapsen ja sinun etusi toteutuisi tässä kohtaa. Tiedän omasta kokemuksesta minkälaisen aukon se jättää sydämmeen jos ei saa olla omien isovanhempien kanssa tekemisissä.
Voimia sinulle sinun taisteluun. Ole rohkea ja hae apua koska vain pyytämällä sitä on mahdollista saada. - Kohta1
Itse lähivanhempana/yh:nä koitan tehdä töitä mt-ongelmaisen etän kanssa, lasten parasta ajatellen. Kun elämä on hallussa niin ei ole esteitä tapaamisille. Aloita pikkuhiljaa tapaamiset, pikkuaskelin.
- Tiukkaa_tekstiä
Hyvä, että ajattelet lasten parasta. Voimia sinulle sinun tilanteeseen ja toivottavasti kaikki järjestyy parhainpäin. :)
- Mietipätätä
M899! Sinulla tuntuu olevan hyvä suhde ja voimakkaat tunteet naistasi kohtaan. Kannattaa varmasti yhdessä kumppanisi kanssa jutella jonkun asiantuntijan / lääkärin kanssa kaikista asioista, kuten lääkityksestä, lasten saamisesta ym. sairauteen liittyvästä. Minusta toisten ihmisten, tuntemattomien mielipiteiden varaan ei kannata päätöstä jättää missään tapauksessa. Jos päätät suhteen saatat kaivata tätä naista loppuelämäsi ajan ja jossitella... Mistä sitä tietää vaikka seuraava olisi sairaalloisen mustasukkainen läheisriippuvainen nalkuttaja täysin tervein paperein?
- greeen
Skitsofreniadiagnoosihan on ihan shittiä. Sillä ei ole mitään kiveenhakattua määritelmää. Kyllä ihmiset, jotka vaikka uskoo, että maa on litteä, menisivät lääkäriltä vuode-osastolle. Ahdistukselle on yleensä syy, mutta psykkolooki laittaa sen jonkin hemmetin diagnoosin piikkiin. Sitten jos ahdistut, niin olet aina skitsofreenikko, etkä vaikka ahdistunut siksi että et tunne itseäsi riittäväksi, joku kuoli, tai olet kokenut traumatisoivat kokemuksen. Tuo diagnoosi ja psykkoloogien hömpötykset ovat jo itsessään riittävätt aiheuttamaan ahdistuksen.
https://yle.fi/uutiset/3-5461299
Nimenomaan mielenterveyspotilaat kuolevat 20 vuotta nuorempina eivät sairauden takia, vaan että kaikki tuo diagnoosishitti ottaa heidän elämänsä hallintaan ja muihin, kuolettavampiin ongelmiin ei kiinnitetä huomiota. - keleton
Minusta tuki on tärkeää hänelle sinulta, positiivista on, että hän tiedostaa oman rajallisuutensa ja on valmis näkemään vaivaa, et saa tilanteen normalisoitumaan. Elä tunteella, tukekaa toisianne, rakkaus on toisianne kokoava voima, itse olen lääkevastainen, lukenut jonkun verran mm. siitä, että jotkut lääkäreistä syöttävät asiakkaille turhaan lääkkeitä, vaikka ilmankin pärjäisi?
- Sairaanhoitaja67
Jos rakastat häntä, niin tiedät miten toimia! Tsemppiä teille molemmille🌼
- Rafaela
Elämästä ei koskaan tiedä etukäteen miten se menee. Pitää yrittää elää hetkessä, toki tuon asian vaikutukset tulevaisuuteen on hyvä tiedostaa. Onko teillä kiire, mitä jos vain jatkaisitte samaan malliin jonkin aikaa, vielä niitä lapsia miettimättä? Itse olin naimisissa 7v mielenterveysongelmaisen miehen kanssa, nyt kahden pojan yksinhuoltajana. Oli todella vaikeita aikoja lopussa, mutta myös hyviä hetkiä tietenkin. Itsekin olin seurustelun alkaessa tosi ihastunut, eikä toisen mielenterveysongelmat vaikuttaneet yhdessäoloomme. Ajan myötä ne sitten alkoi pahentumaan koska exäni ei ottanut vastuuta hoidostaan. Sinun tilanteesi kuulostaa toisenlaiselta. :) Itse en suosittelisi heti yhteenmuuttoa tukijakson päättymisen jälkeen, siinä on vaarana että saatat itse joutua toimimaan tälläisenä "tukihenkilönä" toiselle jos hänen voimavarat ei riitäkkään. Toki parisuhteessa kuuluu tukea, mutta kyseessä on kuitenkin ensisijaisesti parisuhde eikä hoitosuhde. Ja lääkkeistä vielä sen verran, joihinkin sairauksiin ne ovat välttämättömiä.
Tsemppiä teille :)- Vertaistukeeko
Kokemuksesta voin kertoa, että hirveää vuoristorataa tulee elämäsi olemaan, juuri sen takia että mennään ylös alas, tunsin myös hänen vertaisia, sama homma ja tuo skitsof. On se ehkäpä pahin vaihtoehto...mieti todellakin, voi olla rankkaa ja sairastua itsekkin.
- Hulluko
Eiköhän meistä jokainen ole enemmän tai vähemmän mielenvikaisia. Missä se sairauden raja oikein menee jos mitää sairautta ei varsinaisesti olekaan, vaan on vain erilaisia ihmisiä erilaisine asenteineen, luonteineen ja kokemuksineen.
Pimeys voi viedä suomalaisilta energiaa mutta jos jotakin pitää syyttää meitä ahdistuksesta on se yhteiskunta. Meitä ei ole luotu palvelemaan yhteiskuntaa tällaisena kuin se on vaan me tehdään sitä vasten tahtoisesti!
Siinä myös syy päihteiden ja huumeiden käyttöön. - Skitsoperheenäiti
Olen itse skitsofreenikko ja miehelleni kerroin sairaudesta heti suhteen alussa. Nyt olemme olleet yhdessä yli 13 vuotta, josta naimisissa 10, meillä on kolme ihanaa lasta, koti ja kaikki on hyvin. Ei vaikeakaan sairaus ole este hyvälle suhteelle tai elämälle.
Meillä käytännön arki vaatii mieheltä kuitenkin kompromisseja. Kun minulla on vaikeampi jakso, hän joutuu kotona tekemään enemmän. Toisaalta toisinpäin: kun minulla on hyvä jakso, en haihattele omiani vaan teen enemmän kotona, jotta mies saa omaa aikaa tai levätä.
Skitsofreniaa on olemassa "eri tasoista", toiset pystyvät elämään ihan tavallista elämää. Toiset ei sitten millään. Teillä tilanne kuulostaa hyvältä. Muistathan kuitenkin, että et voi sitoutua vain hyviin hetkiin ja hylätä naista kun (jos) menee huonommin?
Tärkeää on se hoitopositiivisuus. Että syö lääkkeet ja käy sovituissa hoidoissa. Silloin on turvaverkko kunnossa. Tällaiseen suhteeseen on ihan ok jäädä. Huonompia kausia voi tulla, mutta niiden kanssa oppii tulemaan toimeen - sinäkin. Sinun ei tarvitse ruveta tukihenkilöksi, mutta parisuhteessa ollaan läsnä myös vaikeina hetkinä. Ajan kanssa opit asettamaan omat rajasi sairauden suhteen.
Meillä avioliitto ja perhe-elämä onnistuu, koska ollaan sovittu, etten kerro miehelle yksityiskohtia. Jos menee huonommin, sanon sen ja saan enemmän omaa rauhaa ilman että muu perhe kuormittuu. Esim. Miehen ei tarvitse tietää että millaisia harhoja on. Kunhan tietää antaa minun levätä silloin. Meillä tämä kuvio toimii hyvin. Mies on tyytyväinen, perhe on tyytyväinen ja minä myös.
Minä sanoisin, että älä turhaan pelkää skitsofreniaa. Sillä on kova leima osittain ihan turhaan. Kyllä, elämä skitsofreenikon kanssa on erilaista kuin jos sama henkilö olisi terve. Mutta jos on itse valmis joustamaan, sellainen elämä voi tuoda itselle myös paljon. Minun mieheni aina sanoo minulle: "Elämä sinun kanssasi ei ole ainakaan tylsää." :D
Ketjusta on poistettu 0 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Metsäkoneen kuljettaja huuteli tutkijalle
"voisit kyllä ottaa rintaliivit pois ennen kuin tulet minulle juttelemaan, hän sanoo." https://yle.fi/a/74-20106446 On7049970Suomi on täysin sekaisin
Jo ties monettako päivää hirveä itku ja poru jostain helvetin nilviäisistä. https://www.is.fi/taloussanomat/art-20000104094353Kaikki ei vieläkään usko luontokatoon.
Suomussalmen Hukkajoella foliohattu metsäkoneen kuljettaja tuhosi tuhansia harvinaisia jokihelmisimpukoita eli raakkuja902996Sano vain suoraan, että nyt riittää
ettei kiinnosta. Sano, että lopeta! En ihmettelisi, jos olet saanut tarpeeksesi ja toivot minun ymmärtävän lopettaa. Eh432855Mari Rantanen asettaa sairaan lapsen edun oman uransa edelle - (tekikö Marin samaa)
Noin toimii kunnon vastuuntuntoinen äiti, mutta siitäkin nämä mt-ongelmaiset vasemmistolaiset häntä täällä haukkuvat. "2302658Ohhoh! Ex-pääministeri Sanna Marinin Joni-rakas paljasti ilouutisen: "Tässä kuussa..."
Sanna Marin on ollut naimisissa Markus Räikkösen kanssa. Nyt hänen seurassaan on usein julkkishiusmuotoilija Joni Willb552654- 1531845
Luokatonta toimintaa
Tyrmistyttävää toimintaa Stora Enson korjuu yrittäjältä Hukkajoella. Täyttä piittaamattomuutta laeista ja luontoarvoista711700Ensimmäisestä kohtaamisesta saakka
minulla on ollut hämmentynyt olo. Miten voit tuntua siltä, että olisin tuntenut sinut aina? Sinun kanssasi on yhtä aikaa141620Maailmankuulu homopingviini on kuollut
Minä niin toivoin että pariskunta olisi saatu kunniavieraiksi ensi kesän Prideen. 💔 "Maailmankuulu homopingviini on k61423