Niin miten on kannattaako mennä naimisiin? Mitkä on hyvät syyt mennä naimisiin ja mitkä on hyvät syyt olla menemättä naimisiin? Ja jos menee naimisiin niin vain sillä ehdolla, että tehdään avioehto. Miten on avioehdon kanssa, tehdäkö avioehto vai olla tekemättä?
Kannattaako nykyään mennä naimisiin?
54
5568
Vastaukset
- ''''''''''
Naimisiin, tottakai. Elämäni miehen löysin, joten vaikka yksityisesti ollaan luvattu toistemme kanssa loppu elämä olla niin halutaan se vielä tehdä julkisesti ja virallisesti. Onhan sitten myös nuo lailliset jututkin varmistettu eli olet virallisesti lähiomainen.
Avioehtoa ei tuu. Molemmilla omaisuus 0€, velkojakaan ei ole. Mahdolliset perinnöt saavat kyseiset henkilöt halutessaan testamenteissaan rajata pois jos siltä tuntuu.- SakkeMM
Jos haluat siittäjän lapsillesi ja elättäjn myös itsellesi, niin mikäs sen mukavampaa, kuin naimisiin meno. Jos haluat isot bileet ja valkoisen hameen, niin häät on kivat juhlat. Pirskeiden komeutta voi kivasti vertailla kavereiden kesken. Naimisiin mennessä saat mukavasti talon puolikkaan, jos jaksat odotella tuohon 35v - 40v saakka. Omin avuin sellaisen hankkiminen voi olla haastavaa.
Siinäpä ne naisen syyt mennä naimisiin. - helppoelämä5
Ei ikinä avioon, helpomminkin pääsee rahoistaan ja mielenterveydestään. Vain normaali suhde mutta ilman sormuksia.
- Timantittytönparasystävä
helppoelämä5 kirjoitti:
Ei ikinä avioon, helpomminkin pääsee rahoistaan ja mielenterveydestään. Vain normaali suhde mutta ilman sormuksia.
Kyllä mulle sormus kelpaa, mutta avioon en mene.
- Anonyymi
helppoelämä5 kirjoitti:
Ei ikinä avioon, helpomminkin pääsee rahoistaan ja mielenterveydestään. Vain normaali suhde mutta ilman sormuksia.
Samaa mieltä
- riippuu tapauksesta
Hyvä syy olla menemättä naimisiin on se, jos tietää melko varmaksi, että tämä suhde on tuhoon tuomittu, miettii jo eroa ja menee huonosti. Jos ei rakasta. Samat syyt, kun olla menemättä avoliittoon tai olla jatkamatta avoliittoa.
Missä vaiheessa pitäisi mennä naimisiin, jos aikoo mennä... mene ja tiedä. Ehkä alussa pitäisi sopia jo avoliitto määräaikaiseksi. Määräajan päätyttyä joko erotaan tai mennään naimisiin. Jos halutaan jatkaa, niin miksi ei menisi naimisiin. En keksi mitään syytä miksi ei mennä? Eron saa avioliitostakin, jos siltä tuntuu. Voi tehdä avioehdon jne. En keksi haittoja.
Eräässä hääkutsussa luki "rakkautemme sinetöidään avioliitoksi". Itse ajattelen myös avioliiton eräänlaiseksi sinetiksi. Varsinaisesti se ei muuta mitään suhteessa. Perimiset, leskeneläkkeet, isyyden tunnustukset sun muut tietysti on erona. Ehkä se voi laittaa yrittämään enemmän, kun on naimisissa. Aviero tuntuu pahemmalta kuin avoero. Kumpikaan tuskin on helppo, jos kauan ollaan oltu yhdessä.
Yhdenkin hyvän syyn takia "kannattaa" mennä naimisiin, jos ei siitä ole mitään haittaakaan? Ei ole kovin työläs toimenpide.... Nykyään tuntuu, että pitää tehdä kauheasti jotain "kannattavuuslaskelmia". Ennen avioliitto tuntui luontevalta. No hyvä kai sitä miettiä miksi menee naimisiin, eikä mennä vain tavan vuoksi.
Jos pariskunta on 40 v avoliitossa niin olisiko elämä mennyt heillä kovin toisin, jos olisivatkin menneet naimisiin? - Nainen kysymässä
menemään naimisiin, koska olen ollut jo 3 vuotta tyttömänä ja jos naimisiin menen niin silloin puoliso katsotaan minun elättäjäksi enkä silloin saa penniäkään rahaa, kun tuet pistetään poikki. Tukeni on niin surkean pieni ja kovalla vaivalla yritän säästöönkin laittaa rahaa, niin askarruttaa se asia, että kaikki mun omaisuuteni sekä säästöt munkaan lukien niin ne onkin sitten yhteistä omaisuutta miehen kanssa sitten kun on mennyt naimisiin. Olenko liian itsekäs jos en halua jakaa miehen kanssa säästöjäni jotka olen kovalla vaivalla saanut säästöön? Olenko itsekäs jos en halua ylipäätänsäkkään omaisuuttani jakaa miehen kanssa mentyäni naimisiin.
Työttömyydestä se juttu vielä, että niin kauan kun ei saa töitä niin en pysty meneen naimisiin koska tukien tulo loppuu. Tänä päivänä tuntuu todella hankalalta löytää töitä. Työnantajatkin kun ovat niin hirveän tarkkoja siinä, että ketä ne palkkaa. Jos vähänkin on esim ulkonäössä jotain vikaa joka ei työnantajia miellytä niin ei ne ota töihin.
Kyllä jokainen varmaan haluaa mennä joskus naimisiin, mutta miten on omaisuuksien laita, kun niistä tulee sitten yhteisiä, itse olen arka jakamaan omaisuuttani toisen kanssa. Nämä avoliitto ja avioliitto asiat ovat kyllä tosi kimuranttiasioita.- Ei nimimerkkiä
"olen ollut jo 3 vuotta tyttömänä ja jos naimisiin menen niin silloin puoliso katsotaan minun elättäjäksi enkä silloin saa penniäkään rahaa, kun tuet pistetään poikki."
Hyvä syy harkita tarkkaan. Ja tärkeä epäkohta suomalaisessa perhepolitiikassa.
"Olenko liian itsekäs jos en halua jakaa miehen kanssa säästöjäni jotka olen kovalla vaivalla saanut säästöön?"
Olet. Et ole kypsä perustamaan perhettä. - mummomuori*
Työttömyys turva on todellinen ongelma, se muuten koskee avoliittolaisiakin. Tämän takia kannattaa olla vähintäänkin jonkun kassan jäsen, sillä ansiosidonnaista turvaa ei puolison tulot vie. Toinen on että olet jatkuvasti jossain toimenpiteessä, kuten työharjoittelussa tai työvoimakoulutuksessa.
Kylä avioliitossakin oma omaisuus säilyy ja sen voi turvata avioehdolla. Olen sitä mieltä että aina kannattaa olla omaa vararahastoa hätätilanteisiin. Samoin tulot ovat ihan omia tuloja johon puolisolla ei ole oikeutta. Eri asia on jos puolisot sopivat yhteisistä rahoista. Silloin kun rahankäyttötavat ovat samanlaisia, se onnistuukin. Perheen välttämättömiin kuluihin on kummankin kuitenkin osallistuttava, mitä ne sitten ovat, onkin veteen piirretty viiva. Oman omaisuutensa voi suoja myös avioehdolla.
Elatusvelvollisuus koskee siis sitä puolisoa jolla on tuloja ja toisella ei ole. Siksi laissa on tuo että puolison tulot vaikuttavat kelan päivärahaan. Pitää myös muistaa että kulut ovat henkilöä kohti pienemmät kun asutaan yhdessä. - fdfhe
Säästöt ym. omaisuus eivät ole lain mukaan toisen omaisuutta, kun menet naimisiin. Avioikeus toisen omaisuuteen on, jos eroatte tai toinen kuolee. Avioliiton aikaan omaisuutta ei jaeta puolison kanssa? Ja ainahan voi tehdä avioehdon, niin erotessannekaan toinen ei saa mitään omaisuudestasi.
Toki sillä tavalla rahat on "yhteisiä", että on elatusvelvollisuus. Mutta kuinka moni sitten vie asian oikeuteen, jos toinen ei osallistu yhteisiin menoihin kykynsä mukaan. - Ei nimimerkkiä
mummomuori* kirjoitti:
Työttömyys turva on todellinen ongelma, se muuten koskee avoliittolaisiakin. Tämän takia kannattaa olla vähintäänkin jonkun kassan jäsen, sillä ansiosidonnaista turvaa ei puolison tulot vie. Toinen on että olet jatkuvasti jossain toimenpiteessä, kuten työharjoittelussa tai työvoimakoulutuksessa.
Kylä avioliitossakin oma omaisuus säilyy ja sen voi turvata avioehdolla. Olen sitä mieltä että aina kannattaa olla omaa vararahastoa hätätilanteisiin. Samoin tulot ovat ihan omia tuloja johon puolisolla ei ole oikeutta. Eri asia on jos puolisot sopivat yhteisistä rahoista. Silloin kun rahankäyttötavat ovat samanlaisia, se onnistuukin. Perheen välttämättömiin kuluihin on kummankin kuitenkin osallistuttava, mitä ne sitten ovat, onkin veteen piirretty viiva. Oman omaisuutensa voi suoja myös avioehdolla.
Elatusvelvollisuus koskee siis sitä puolisoa jolla on tuloja ja toisella ei ole. Siksi laissa on tuo että puolison tulot vaikuttavat kelan päivärahaan. Pitää myös muistaa että kulut ovat henkilöä kohti pienemmät kun asutaan yhdessä."Pitää myös muistaa että kulut ovat henkilöä kohti pienemmät kun asutaan yhdessä."
Sitä nimenomaan ei pidä muistaa, varsinkaan viranomaisten. - Ellen Osaa
mummomuori* kirjoitti:
Työttömyys turva on todellinen ongelma, se muuten koskee avoliittolaisiakin. Tämän takia kannattaa olla vähintäänkin jonkun kassan jäsen, sillä ansiosidonnaista turvaa ei puolison tulot vie. Toinen on että olet jatkuvasti jossain toimenpiteessä, kuten työharjoittelussa tai työvoimakoulutuksessa.
Kylä avioliitossakin oma omaisuus säilyy ja sen voi turvata avioehdolla. Olen sitä mieltä että aina kannattaa olla omaa vararahastoa hätätilanteisiin. Samoin tulot ovat ihan omia tuloja johon puolisolla ei ole oikeutta. Eri asia on jos puolisot sopivat yhteisistä rahoista. Silloin kun rahankäyttötavat ovat samanlaisia, se onnistuukin. Perheen välttämättömiin kuluihin on kummankin kuitenkin osallistuttava, mitä ne sitten ovat, onkin veteen piirretty viiva. Oman omaisuutensa voi suoja myös avioehdolla.
Elatusvelvollisuus koskee siis sitä puolisoa jolla on tuloja ja toisella ei ole. Siksi laissa on tuo että puolison tulot vaikuttavat kelan päivärahaan. Pitää myös muistaa että kulut ovat henkilöä kohti pienemmät kun asutaan yhdessä.-työttömyysturvan epäkohtiin ei voi vaikuttaa puolisoitten keskinäisellä sopimuksella rahankäytöstä.
Jos elät kumppanisi kanssa siten, että kumpikin hoitaa vain omat kulunsa, mietin tässä , miten yksinäiseksi tunnetkaan itsesi, ja miten loukkaantunut/loukkaat mahdollisesti puolisoasi. Mahtaa olla hänellä sisäisesti paha olla, jos avioehtosi on teidän välissänne koko liiton ajan. Oletko naimisissa ollutkaan vai onko niin, että ehto osoittautui tarpeelliseksi, kun yhteistä säveltä ei löytynytkään ?
Harkitsitko kunnolla, vai menitkö liittoon ns . järkisyistä ( raha ja valta).
Kun toinen vanhemmista hoitaa yhteisiä lapsia pienellä kotihoidontuella, aivanko tosissasi olet, että kummankin tulee itse kustantaa omat menonsa..? !
Ei taida olla hajuakaan, miten tiukalla lapsiperheet ovat, ja työssä käyvä, useimmiten mies, joutuu tottakai elättämään toisenkin,onhan ne lapset , joita hoidetaan , omia !
Avioerossa omaisuus menee jakoon, eikä tavallisella duunarilla ei sellaisia omaisuuksia ole, etteikö niitä yhteisen elämän kunniaksi ja kummankin uhrautuvaisuudesta liiton aikana tulisi jakoon laittaakin.
Mihin laskelmointisi johtaa ? Ei ainakaan onnellisuuteen.
Epävarmuutta ja turvattomuutta osoittaa kaltaisesi itsekkyys , useimmiten nimenomaan naiselle.Jolle yleensä eron jälkeen jää ne lapset , isän mahdollisesti "unohtaessa" elatusmaksut.Lapsia ei voi laittaa jakoon tai myydä.
Avoehto on itsekkäiden ja lyhytnäköisten, heikosti sitoutuneitten ihmisten avioliittoa varten luotu järjestelmä, jäänne ajalta, jolloin vanhemmat päättivat avioliiton oikeellisuudesta.
Toki kannatan ,että oma hätävara on hyvä olla olemassa, mutta samalla mietin,että jos hätävara pitää olla oman puolison ymmärtämättömyyden tai itsekkyyden takia, onko se avio-onni edes käynyt kylässä teidän liitossa ikinä ...
ja muut asiat minusta voi ja tulee yhdessä jakaa , siihenhän avioliitto instituutiona pyrkii, pysyvyyteen ja turvalliseen kasvuympäristöön sekä parille että parin lapsille.
Enpä haluaisi olla puolisosi... Ellen Osaa kirjoitti:
-työttömyysturvan epäkohtiin ei voi vaikuttaa puolisoitten keskinäisellä sopimuksella rahankäytöstä.
Jos elät kumppanisi kanssa siten, että kumpikin hoitaa vain omat kulunsa, mietin tässä , miten yksinäiseksi tunnetkaan itsesi, ja miten loukkaantunut/loukkaat mahdollisesti puolisoasi. Mahtaa olla hänellä sisäisesti paha olla, jos avioehtosi on teidän välissänne koko liiton ajan. Oletko naimisissa ollutkaan vai onko niin, että ehto osoittautui tarpeelliseksi, kun yhteistä säveltä ei löytynytkään ?
Harkitsitko kunnolla, vai menitkö liittoon ns . järkisyistä ( raha ja valta).
Kun toinen vanhemmista hoitaa yhteisiä lapsia pienellä kotihoidontuella, aivanko tosissasi olet, että kummankin tulee itse kustantaa omat menonsa..? !
Ei taida olla hajuakaan, miten tiukalla lapsiperheet ovat, ja työssä käyvä, useimmiten mies, joutuu tottakai elättämään toisenkin,onhan ne lapset , joita hoidetaan , omia !
Avioerossa omaisuus menee jakoon, eikä tavallisella duunarilla ei sellaisia omaisuuksia ole, etteikö niitä yhteisen elämän kunniaksi ja kummankin uhrautuvaisuudesta liiton aikana tulisi jakoon laittaakin.
Mihin laskelmointisi johtaa ? Ei ainakaan onnellisuuteen.
Epävarmuutta ja turvattomuutta osoittaa kaltaisesi itsekkyys , useimmiten nimenomaan naiselle.Jolle yleensä eron jälkeen jää ne lapset , isän mahdollisesti "unohtaessa" elatusmaksut.Lapsia ei voi laittaa jakoon tai myydä.
Avoehto on itsekkäiden ja lyhytnäköisten, heikosti sitoutuneitten ihmisten avioliittoa varten luotu järjestelmä, jäänne ajalta, jolloin vanhemmat päättivat avioliiton oikeellisuudesta.
Toki kannatan ,että oma hätävara on hyvä olla olemassa, mutta samalla mietin,että jos hätävara pitää olla oman puolison ymmärtämättömyyden tai itsekkyyden takia, onko se avio-onni edes käynyt kylässä teidän liitossa ikinä ...
ja muut asiat minusta voi ja tulee yhdessä jakaa , siihenhän avioliitto instituutiona pyrkii, pysyvyyteen ja turvalliseen kasvuympäristöön sekä parille että parin lapsille.
Enpä haluaisi olla puolisosi...Olen ollut avioliitossa kaksi kertaa. Ehkä tulevaisuudessa menemme avioliittoon ja lähinnä taloudellisista syistä, sillä siksihän avioliitto on olemassa?
Ensimmäisessä liitossa rahamme olivat yhteisiä ja jopa tili oli yhteinen. Kun mieheni arvot alkoivat muuttua, myös rahan käytön tärkeysjärjestys muuttui. Olen toki aikamoinen penninvenyttäjä, mutta turhauduin tilanteeseen niin, että otin omat rahat erilleni. Samalla aloin myös hoitaa kokonaistaloutta, sillä miehelläni ei ollut oikein tajua raha asioista, etenkään pitkällä aikajänteellä. Minulla on ollut siis huono tuuri, koskapa toinen mieheni oli samanmoinen. Tosin siinä avioliitossa oli se enemmän hankkiva puoliso, joten tiedän miltä miehistä tuntuu kun he elättävät perheen.
Aikoinaan minua muuten opetettiin että naisen tulee huolehtia rahoista koska miehet eivät sitä osaa. Miehet eivät välttämättä ymmärrä että lapset ovat ensin ja vasta sitten he. En allekirjoita tätä koskapa tiedän että se on enemmän persoonasta kuin sukupuolesta kiinni, kuinka näitä asioita ymmärtää ja hoitaa. Parempi vain varautua!
Menin ensimmäiseen liittoon todellakin järkisyistä, eli vanhan ajan malliin. Ei niin hehkuvaa rakkautta mutta ”sopivuus” oli perusta. Olimme oikeasti lähinnä hyviä ystäviä, ja samankaltaisista taustoista. Lasten asema oli toinen tärkeä perusta, silloin ei avoliitossa ollut näitä etuja kuin nykyään. Toinen avioliitto oli tunneliitto ja se tyssäsi miehen sairaalloiseen mustasukkaisuuteen. Siinä vaiheessa olin iloinen että hän ei päässyt tyhjentämään tilejäni. Oli paljon turvallisempi olo.
Olen tehnyt ikäni töitä ja opiskellut välillä, yleensä työn ohella. Eli yksihuoltajana yli 10 vuotta. Tänä aikana olen saanut kerättyä vähän pesämunaa, jonka aion jättää lapsilleni – miehellä kun on omansa. Hänellä on yksi lapsi ja minulla 3 lasta ja lastenlasta. Näin estämme sen että meistä toinen ”söisi” heidän tulee perintöään.
Yritin sanoa että avoliitossakin voi olla yhteiset rahat, eli ei toisen tarvitse kustantaa vain omia menojaan. Meillä ei ole yhteisiä rahoja, mutta hoidamme suurin piirtein aika tasaistaan asiat. Me olemme kaksi vanhaa konkaria, sillä mieheni on ollut edellisessä liitossaan se, joka on vastannut kaikesta. Meillä on yhteiset menot koska asumme yhdessä ja sitten omat henkilökohtaiset menot joihin toisella ei ole sananvaltaa.
Se mitä yritän painottaa, on että nämä asiat on hyvä opetella neuvottelemaan niin että molemmilla on sama ymmärrys rahojen käytöstä. Ne pahimmat riidat kun käydään raha-asioista ja kodin hoidosta. Erossa tapellaan ankeimmillaan yksittäisistä tavaroista, mikä kenellekin kuuluu. Ikävä kyllä, se jolla on rahat, hänellä on myös valta. Ei siis ole pahitteeksi että NEUVOTELLAAN silloin tällöin, missä mennään. Se on yksi hyvä keino vähentää noita riitoja.
Me jaamme sen henkisen puolen ja tämän elämäntaipaleen loppupuolen. Tiedän vallan hyvin että moni pelkää tilannetta jossa suhde perustuu vapaaehtoisuuteen. Siksi se ”tuntuu” turvallisemmalta, kun on joku pelote, joka estää toista lähtemästä. Meille avoliitto on sitä, että tätä täytyy todellakin huolehtia toisistamme, koska tuota pelotetta ei ole. Vapaus hirvittää useimpia koska se sisältää niin suuren vastuun.
Tuo "pysyvyys" taas on kulttuurista johtuva arvo. Itse en elä keski-luokkaista arvomaailmaa, joten pysyvyys minulle tarkoittaa ihmissuhteita, ei omaisuutta tai asuinpaikkaa.
Kun siinä alkurakkauden huumassa sovitaan suorastaan vaaleanpunaiset lasit päällä, eivät nuo sopimukset ole aina järkeviä. On hyvä oppia tuntemaan se kumppani paremmin, ja vasta sitten tehdä sopimuksia. Tämä todellinen elämä kun ei aina suju niin romanttisen upeasti kuin sitä olettaa. Laki on siis heitä varten, jotka eivät osaa / kykene hoitamaan neuvotteluteitse näitä asioita.- Anonyymi
Mää en halua koskaan naimisiin, luulenpa että pääsen todella paljon helpommalla, laittaa rahaa semmoseen jos ei olekka tyytyväinen, hyvän rahan tuhlausta kun järkevämminkin sen voi käyttää
- Nainen kysymässä
että kuulostanko itsekkäältä tai en niin mun mielestä ei ole oikein, että säästöt jotka olen kovalla vaivalla saanut säästettyä niin pitäisi antaa kiltisti miehelle joka pistää ne sitten omaan taskuunsa. Entäs jos tulee joku yllättävä hätätilanne jolloin tarvin niitä vaivalla säästeetyjä rahoja, niin sitten niitä ei ole kun olen antanut ne miehelle? Mistä sitten pistäis repiä sitä rahaa?
Mitä tulee tuohon perheen perustamiseen, olen tehnyt päätöksen, että lapsia en aio hankkia. Onneksi en ole koskaan potenut vauvakuumetta. Olen 28 vuotias eikä vieläkään ole vauvakuume iskenyt. Jos jossain niin tässä asiassa saatan kuulostaa itsekkäältä. Olen sitä mieltä, että kaikkien naisten ei tarvitse hankkia lapsia. Jos joku haluaa lapsia hankkia niin siitä sitten vain hankkimaan mutta itse olen päätökseni tehnyt, että lapsia en hanki. Minun päätökseni olla hankkimatta lapsia niin se ei vaikuta suomen väestön määrään, että kyllä ihmisiä tulee riittämään suomessa joka tapauksessa. Jos joku pitää mua tämän takia jonain ihan outona ihmisenä kun en hanki lapsia niin sitten pitää, se on ihan normaali päätös jos ei halua lapsia.
Olen kyllä kypsä parisuhteeseen mutta lapsia en aio hankkia.- Miramella
Miten ne sun säästöt avioliitossa menisi miehen taskuun? Ne on sun säästöjä, jos ne on sun omalla tilillä. Ei sun tarvise niitä kellekkään antaa ja eroa varten voit ehdä avioehdon eli kaikki, mitä ennen avioliittoa tai perimisen kautta sinun on sinulla pysyy.
Ja on ihan ok, ettei halua lapsia. Sitä ei tarvise selitellä kellekkään. Miehen kanssa pitää tietysti olla sama tavoite eli lapseton elämä, eihän siitä muuten mitään tule.
Avioon vaan, jos tulevaisuuden tavoitteet ovat samat ja olette kypsiä sitoutumaan myös virallisesti.
- Miifo
Avioehto kannattaa tehdä jos sinulla on enemmän omaisuutta kuin puolisollasi. Jos taas olet köyhempi kuin puolisosi niin avioehtoa ei kannata tehdä.
Naimisiin kannattaa mennä vain rakkaudesta ja kuulemma ahneet menevät naimisiin rahankin takia. Katso kohta avioehto.- Anonyymi
Eiku naimisiin mennään vaan sen takia että voi erota😅
- Nainen kysymässä
jos vaivalla säästämäni rahat saan pitää myös naimisissa ollessani pankkitilillä, mutta entäs jos tulee ero, niin pitääkö mun mainita säästöistäni vai olenko hiljaa niistä jos avioehtoa ei ole tehnyt?
Lähivuosina ei ole vielä mitään aikeita mennä naimisiin mutta sitten kun sen aika on niin mulla on jo aika selvät suunnitelmat häiden järjestämisen suhteen, esim. en halua mitään isoja ja kalliita prinsessahäitä, eli hyvin pienet ja yksinkertaiset juhlat aion järjestää, en halua mitään morsiushametta enkä huntua, siksi en halua morsiushametta koska en tykkää hameista, mielummin valitsen juhlapuvuksi valkoiset pitkät housut ja joku kiva valkoinen juhlallisen tuntuinen paita. Tässä tuli pikkuisen hääsuunnitelmista kerrottua, että miten mä aion hääjuhlani järjestää.- naimisissa ilman avi
niin ihan tekis mieli kysyä, että kuinka hirmusti sulla niitä säästöjä on, kun niin niitä varjelet? En ymmärrä, miksi kenenkään pitäs siirrellä rahojaan toisen tilille, naimisiin mentyään..No, kuten kerroit sulla ei ole mitään hätää , kun et ole vuosiin menossa naimisiin. Ja jos itestä yhtään tuntuu, ettei halua naimisiin, niin sitte ei kyllä kannata ees sitä miettiä. Mukavaa kesän odostusta!
- Nainen kysymässä
naimisissa ilman avi kirjoitti:
niin ihan tekis mieli kysyä, että kuinka hirmusti sulla niitä säästöjä on, kun niin niitä varjelet? En ymmärrä, miksi kenenkään pitäs siirrellä rahojaan toisen tilille, naimisiin mentyään..No, kuten kerroit sulla ei ole mitään hätää , kun et ole vuosiin menossa naimisiin. Ja jos itestä yhtään tuntuu, ettei halua naimisiin, niin sitte ei kyllä kannata ees sitä miettiä. Mukavaa kesän odostusta!
mutta sanon näin, että hirmusti ei ole säästöjä mutta sellainen kohtuullisen kokoinen säästö on. Ei ole tosiaan meikäläisellä mitään hätää kun, en ole ihan lähivuosina menossa naimisiin. Avioliittoon meno on iso askel elämässä niin en todellakaan suinpäin ryntäämällä mene naimisiin.
- Vhujb
Jos avioero tulisi niin ilman avioehtoa puolisoiden netto omaisuudet lasketaan yhteen ja jaetaan puoliksi. Eli et voisi olla hiljaa säästöistäsi
Minä koen että avioehto on vähän kuin vakuutus. Sekin otetaan vahingon varalle jota ei toivota tapahtuvan - Anonyymi
Juu älä mee naimisiin, se vie kaikki säästöt, hullut vain mened naimisiin ja sinkut pääsee vähemmällä
- Nainen kysymässä
työttömälle jolloin tuet katkeaa sillä myös avoliitto on este työttömälle siinä mielessä, että ei voi muuttaa yhteen avopuolison kanssa. Miten sitten käy työttömän tuelle jos on avoliitossa ja asuu yhdessä kumppanin kanssa niin katkeaako silloinkin tuet? Avoliitossa on kummallakin omat tulot ja kumpikin vastaa omasta elämisestänsä mutta jos toinen on työttömänä ja saa työmarkkinatukea ja toinen on töissä ja saa palkkaa niin miten silloin työttömän käy avoliitossa? Kun kerta naimisissa ei ole niin eihän myöskään silloin toista puolisoa lueta työttömän elättäjäksi.
- mummomuori*
kyllä lain säätäjä seuraa aikaansa, eli avoliitto rinnastetaan avioliittoon. Oikeastaan on merkityksellistä se asutaanko yhdessä vai ei. Jos vaikka on muutettu erilleen mutta ei erottu, ei nykyään puolison tarvitse toistaan elättää.
Tuo elatusvelvollisuus lienee vanhaa perua siitä, kun naiset olivat ns. kotirouvia ja heidän tilanteensa oli aika ankea jos mies (työssä käyvä) ei esim. antanut rahaa ruokaan tai vaatteisiin vaimolleen. Samoin eron jälkeen nainen jäi täysin tulottomaksi, niin lakiin säädettiin avio-oikeus omaisuuteen.
Jotenkin asia on käsitetty niin, että avioliitossa kaikki on yhteistä. Toki niin voi tehdä, mutta laki kyllä erottaa molempien omaisuuden. Se mikä yhdessä ostetaan, se on yhteistä – avoliitossa vain aika hankala todistaa ellei ole muistanut huolehtia että esim. kauppakirjoihin tulee molempien nimet tai tehdään kirjallinen sopimus.
Eikä kukaan estä avoliitossakaan laittamaan talouttaan yhteen.
http://www.kela.fi/in/internet/suomi.nsf/NET/280302083352EH
1) jos mies ja nainen, jotka eivät ole keskenään avioliitossa, elävät jatkuvasti avoliitossa eli yhteisessä taloudessa ja muutoinkin avioliitonomaisissa olosuhteissa, heihin sovelletaan, mitä laissa säädetään puolisoista; ja
2) jos aviopuolisot asuvat välien rikkoutumisen vuoksi jatkuvasti erillään eikä heillä ole yhteistä taloutta, heihin ei sovelleta puolisoita koskevia säännöksiä. - Kokenut tämän
mummomuori* kirjoitti:
kyllä lain säätäjä seuraa aikaansa, eli avoliitto rinnastetaan avioliittoon. Oikeastaan on merkityksellistä se asutaanko yhdessä vai ei. Jos vaikka on muutettu erilleen mutta ei erottu, ei nykyään puolison tarvitse toistaan elättää.
Tuo elatusvelvollisuus lienee vanhaa perua siitä, kun naiset olivat ns. kotirouvia ja heidän tilanteensa oli aika ankea jos mies (työssä käyvä) ei esim. antanut rahaa ruokaan tai vaatteisiin vaimolleen. Samoin eron jälkeen nainen jäi täysin tulottomaksi, niin lakiin säädettiin avio-oikeus omaisuuteen.
Jotenkin asia on käsitetty niin, että avioliitossa kaikki on yhteistä. Toki niin voi tehdä, mutta laki kyllä erottaa molempien omaisuuden. Se mikä yhdessä ostetaan, se on yhteistä – avoliitossa vain aika hankala todistaa ellei ole muistanut huolehtia että esim. kauppakirjoihin tulee molempien nimet tai tehdään kirjallinen sopimus.
Eikä kukaan estä avoliitossakaan laittamaan talouttaan yhteen.
http://www.kela.fi/in/internet/suomi.nsf/NET/280302083352EH
1) jos mies ja nainen, jotka eivät ole keskenään avioliitossa, elävät jatkuvasti avoliitossa eli yhteisessä taloudessa ja muutoinkin avioliitonomaisissa olosuhteissa, heihin sovelletaan, mitä laissa säädetään puolisoista; ja
2) jos aviopuolisot asuvat välien rikkoutumisen vuoksi jatkuvasti erillään eikä heillä ole yhteistä taloutta, heihin ei sovelleta puolisoita koskevia säännöksiä.Oletko ajatellut, että kun avoliitossa oleva puoliso kuolee, ei omaisuus suinkaan mene avopuolisolle, jos testamentissa ei ole mainintaa asiasta. Testamentilla on n.o esitettävä, miten omaisuuden jako on haluttu vainajan toimesta suoritettavan. Rintaperillisoikeutta ei myöskään synny. Näin yhteiset lapset eivät saa perhe-eläkettä tai eivät voi asua enää kotonaan, jos vainajan puolellta oleva omainen vaatii asunnon muuttamista rahaksi, vaikka olisi vaikka vaan pikkuserkku. Lain mukaan tähän on hänellä oikeus, ellei testamentti toisin määrää.
Samoin käy, jos toinen avoliitossa elävistä sairastuu ja joutuu sairaspäivärahalle. Eläkettä määritettäessa eläkkeen summa ja verotus lasketaan huoltosuhteesta, ts. montako alaikäistä elätettävää eläkettä hakevalla on.
Verottaja myöskin kohtelee avioliitossa elävää toisin kuin avoliitossa. Invalidivähennys, jos sellaisen eläkkkeensaaja on oikeutettu saamaan, voi ohjata aviopuolisolle, avopuoliso ei siitä hyödy, ja jos kukaan ei hyödy, rahat menevät valtiolle.. Avoliitossa asuva puoliso ei voi saada omaishoidon tukea, ellei ole sopiva ammattinsa puolesta sellaisena toimimaan, ts. ole hoitaja ammatiltaan. Kuntakohtaisia eroja tässä tietääkseni.
Asunnonhakua tehdessä molempien puolisoitten tulot vaikuttavat, mutta niin vaikuttavat kaikkien samassa ruokakunnassa elävien tulotkin. Suomen lainsäädäntö on monimutkainen pykäläviidakko, jossa lähtökohtaisesti aiemmin suojattiin taloudellisesti avioliittoa. Näin ei ole enää. Nyt ei suojata ketään.
Tiedänpä tapauksia, jossa puolisot ovat eronneet ja toinen muuttanut vakituiseksi osoitteekseen esim. vanhempiensa osoitteen, että tulot eivät tulisi huomioonotetuiksi, kun maksettavat etuudet ovat naurettavan riittämättömiä suhteessa todelliseen kustannustasoon. Surullista, mitä nykyinen "demokratia" on saanut aikaan. Erotaan taloudellisista syistä...! Tosin onneksi sitten asutaan yhdessä.
omaisuuden suojaaminen , jos sitä niin huikeasti on,että pitää pähkäillä, kenelle se kuuluu, on tehtävä siten,että kirjallisesti ilmoitetaan, miten omaisuus jaetaan, ja tähän paperiin tulee laittaa molempian osapuolten ( huom! ovat kuten ketkä tahansa kaksi satunnaista ihmistä, jotka asuvat keskenään ) allekirjoitukset, ja kahden muun todistajan allekirjoitukset, sekä muistaa ajantasaistaa k.o paperi, kertoa siitä jollekulle lähiomaiselle, joksi tässä tapauksessa lasketaan a.o:n vanhempi, tämän puuttuessa sisarus, tämän puuttuessa perimysjärjestyksessä seuraava sukulainen jne.
Ts. samaa sukupuolta olevat tämän takia rekisteröivät parisuhteensa, että heihin sovellettava laki olisi oikeudenmukaisempi kuin avoliitossa olevilla.
Kyllä se valtion tai papin aamen on tehty suojaamaan yhdessä asujien ja näiden lasten tulevaisuutta.
Muuten sovelletaan ns. saman jääkaapin periaatetta, jossa, jos ruuat ovat samassa jääkaapissa, tämä yksikkö muodostaa perheen.
Toki siinäkin on puutteensa, jos perheellä on esim. alivuokralainen samassa asunnossa.
Eivät suinkaan ole noin yksinkertaisia ratkaisut kuin annat nyt ymmärtää. Kokenut tämän kirjoitti:
Oletko ajatellut, että kun avoliitossa oleva puoliso kuolee, ei omaisuus suinkaan mene avopuolisolle, jos testamentissa ei ole mainintaa asiasta. Testamentilla on n.o esitettävä, miten omaisuuden jako on haluttu vainajan toimesta suoritettavan. Rintaperillisoikeutta ei myöskään synny. Näin yhteiset lapset eivät saa perhe-eläkettä tai eivät voi asua enää kotonaan, jos vainajan puolellta oleva omainen vaatii asunnon muuttamista rahaksi, vaikka olisi vaikka vaan pikkuserkku. Lain mukaan tähän on hänellä oikeus, ellei testamentti toisin määrää.
Samoin käy, jos toinen avoliitossa elävistä sairastuu ja joutuu sairaspäivärahalle. Eläkettä määritettäessa eläkkeen summa ja verotus lasketaan huoltosuhteesta, ts. montako alaikäistä elätettävää eläkettä hakevalla on.
Verottaja myöskin kohtelee avioliitossa elävää toisin kuin avoliitossa. Invalidivähennys, jos sellaisen eläkkkeensaaja on oikeutettu saamaan, voi ohjata aviopuolisolle, avopuoliso ei siitä hyödy, ja jos kukaan ei hyödy, rahat menevät valtiolle.. Avoliitossa asuva puoliso ei voi saada omaishoidon tukea, ellei ole sopiva ammattinsa puolesta sellaisena toimimaan, ts. ole hoitaja ammatiltaan. Kuntakohtaisia eroja tässä tietääkseni.
Asunnonhakua tehdessä molempien puolisoitten tulot vaikuttavat, mutta niin vaikuttavat kaikkien samassa ruokakunnassa elävien tulotkin. Suomen lainsäädäntö on monimutkainen pykäläviidakko, jossa lähtökohtaisesti aiemmin suojattiin taloudellisesti avioliittoa. Näin ei ole enää. Nyt ei suojata ketään.
Tiedänpä tapauksia, jossa puolisot ovat eronneet ja toinen muuttanut vakituiseksi osoitteekseen esim. vanhempiensa osoitteen, että tulot eivät tulisi huomioonotetuiksi, kun maksettavat etuudet ovat naurettavan riittämättömiä suhteessa todelliseen kustannustasoon. Surullista, mitä nykyinen "demokratia" on saanut aikaan. Erotaan taloudellisista syistä...! Tosin onneksi sitten asutaan yhdessä.
omaisuuden suojaaminen , jos sitä niin huikeasti on,että pitää pähkäillä, kenelle se kuuluu, on tehtävä siten,että kirjallisesti ilmoitetaan, miten omaisuus jaetaan, ja tähän paperiin tulee laittaa molempian osapuolten ( huom! ovat kuten ketkä tahansa kaksi satunnaista ihmistä, jotka asuvat keskenään ) allekirjoitukset, ja kahden muun todistajan allekirjoitukset, sekä muistaa ajantasaistaa k.o paperi, kertoa siitä jollekulle lähiomaiselle, joksi tässä tapauksessa lasketaan a.o:n vanhempi, tämän puuttuessa sisarus, tämän puuttuessa perimysjärjestyksessä seuraava sukulainen jne.
Ts. samaa sukupuolta olevat tämän takia rekisteröivät parisuhteensa, että heihin sovellettava laki olisi oikeudenmukaisempi kuin avoliitossa olevilla.
Kyllä se valtion tai papin aamen on tehty suojaamaan yhdessä asujien ja näiden lasten tulevaisuutta.
Muuten sovelletaan ns. saman jääkaapin periaatetta, jossa, jos ruuat ovat samassa jääkaapissa, tämä yksikkö muodostaa perheen.
Toki siinäkin on puutteensa, jos perheellä on esim. alivuokralainen samassa asunnossa.
Eivät suinkaan ole noin yksinkertaisia ratkaisut kuin annat nyt ymmärtää.Eli riippuu kovasti siitä millaisessa elämänvaiheessa eletään. Olaanko nuoria ja lapsettomia, onko omaisuutta tai hankitaanko vaikka kiinteistöjä. Vai ollaanko keski-iässä ja yhteisiä lapsia ei ole. Vai leskiä, joiden mm. ei kannata avioitua koska eläkkeet pienenee.
Eihän se avioliitossakaan omaisuus mene puolisolle, kun toinen kuolee? Hän saa vain lakiosansa ja loput menee lapsille. Epäilen tosin tuota, etteivät avoliitossa omat lapset voi olla rintaperillisiä? Eikä se avioliittokaan estä ongelmia, pahimmillaan voi olla että leski joutuu myymään kotinsa, että saa maksettua osuudet lapsille.
Omaisuus on ehkä se tärkein perusta, miksi avioliitto on olemassa. Hommahan toimii niin kauan kuin avioliitto kestää, ongelmat alkavat sen jälkeen kun se päättyy.
Niin tuota itsekin menin aikoinaan naimisiin – lasten takia. Enemmän siitä koitui kuitenkin ongelmia, kun erotessa oli kiinteistöä. Siinä sai tiukkaan katsoa, että ex ei olisi sassaroinut koko juttua. Yksin hän ei voinut myydä – onneksi. Näinhän se olisi ollut muuten avoliitossakin?
Nyt elän avoliitossa, koska mitään perustetta avioliitolle ei vielä ole. Alan tosin kyllä jo varautua vanhuuteen ja silloin avioliitto on ihan ok juttu. Meidän tulee vain tehdä avioehto, että kummallakaan ei ole oikeutta toisen omaisuuteen vaan omaisuus kuuluu lapsille kuoleman jälkeen.
Mutta kyllä jokainen pari saa päättää ihan itse kuinka rahatalouttaan hoitaa...- JuuriPerinyt
mummomuori kirjoitti:
Eli riippuu kovasti siitä millaisessa elämänvaiheessa eletään. Olaanko nuoria ja lapsettomia, onko omaisuutta tai hankitaanko vaikka kiinteistöjä. Vai ollaanko keski-iässä ja yhteisiä lapsia ei ole. Vai leskiä, joiden mm. ei kannata avioitua koska eläkkeet pienenee.
Eihän se avioliitossakaan omaisuus mene puolisolle, kun toinen kuolee? Hän saa vain lakiosansa ja loput menee lapsille. Epäilen tosin tuota, etteivät avoliitossa omat lapset voi olla rintaperillisiä? Eikä se avioliittokaan estä ongelmia, pahimmillaan voi olla että leski joutuu myymään kotinsa, että saa maksettua osuudet lapsille.
Omaisuus on ehkä se tärkein perusta, miksi avioliitto on olemassa. Hommahan toimii niin kauan kuin avioliitto kestää, ongelmat alkavat sen jälkeen kun se päättyy.
Niin tuota itsekin menin aikoinaan naimisiin – lasten takia. Enemmän siitä koitui kuitenkin ongelmia, kun erotessa oli kiinteistöä. Siinä sai tiukkaan katsoa, että ex ei olisi sassaroinut koko juttua. Yksin hän ei voinut myydä – onneksi. Näinhän se olisi ollut muuten avoliitossakin?
Nyt elän avoliitossa, koska mitään perustetta avioliitolle ei vielä ole. Alan tosin kyllä jo varautua vanhuuteen ja silloin avioliitto on ihan ok juttu. Meidän tulee vain tehdä avioehto, että kummallakaan ei ole oikeutta toisen omaisuuteen vaan omaisuus kuuluu lapsille kuoleman jälkeen.
Mutta kyllä jokainen pari saa päättää ihan itse kuinka rahatalouttaan hoitaa..."Eihän se avioliitossakaan omaisuus mene puolisolle, kun toinen kuolee? Hän saa vain lakiosansa ja loput menee lapsille. Epäilen tosin tuota, etteivät avoliitossa omat lapset voi olla rintaperillisiä? Eikä se avioliittokaan estä ongelmia, pahimmillaan voi olla että leski joutuu myymään kotinsa, että saa maksettua osuudet lapsille."
Tässä perimysasiassa on näköjään monilla paljon vääriä käsityksiä. Lapset ovat aina perintökaaren mukaan ensisijaisia perijöitä, olivat sitten syntyneet avoliitossa tai avioliitossa. Erona on vain se että avoliitossa syntyneet lapset on isän tunnustettava erikseen, avioliitossa he ovat automaattisesti isän lapsia. Lapsen tunnustus on siis ratkaisevaa ei vanhempien aviosääty.
Ja pääsääntöisesti avioliitossa tai avoliitossa lapset perivät KAIKEN. Tämä siis jos ei ole testamenttia. Jos on testamentti, lapset perivät aina vähintään lakiosan, joka on puolet perinnöstä. Vainaja voi siis testamentilla antaa muille kuin lapsilleen (esim. puolisolleen) puolet omaisuudestaan. Puolisolla ei kuitenkaan ole mitään automaattista lakiosaa, joten ilman testamenttia hän ei automaattisesti peri mitään. Hän kuitenkin saa aina asumisoikeuden yhteisessä käytössä olevaan asuntoon. Vasta jos pariskunnalla ei ole lapsia, tulee puoliso seuraavana perimyskaaressa eli hän perii. Ja vasta jos ei ole puolisoakaan, tulevat seuraavaksi vainajan vanhemmat, sisarukset yms.
Eli jos vainaja ei ole tehnyt testamettia, ei jakoon tule mukaan mitään pikkuserkkuja yms. jotka voisivat ajaa perheen pois kotoa. Leski ei myöskään joudu suoraan maksamaan lapsille näiden osuutta asunnosta sillä hänellä on siinä asumisoikeus eikä sitä voi vaatia myymään. Lapset kuitenkin joutuvat maksamaan perintöveroa perimästään osuudesta joka voi joissain tapauksissa olla ongelma. Ongelmaa voi kuitenkin huomattavasti vähentää jos puolisot tekevät ns. keskinäisen testamentin jonka avulla kaikkien maksamia perintöveroja voidaan huomattavasti vähentää siihen asti kunnes toinenkin vanhemmista kuolee ja omaisuutta voidaan oikeasti realisoida.
- tottajokasana
Kyllä naiminen on elämän suola
- ei ymmärrä
Itse en ole naimisissa eikä ole hinkuakaan. Jotkut äijät kyselee asiasta, mutta kuittaan aika nopeesti kyselyt. Tajuuko ne itse naurettavuuttaan ja kyselynsä naurettavuutta, kun ne naimisissa olevina kännipäissään sitten yrittävät iskeä mua? Avioliiton uskottavuus kyllä kärsii tollaisesta käyttäytymisestä. Ihan pimeetä.
- "saishkosh neitiltä"
ei ymmärrä kirjoitti:
Itse en ole naimisissa eikä ole hinkuakaan. Jotkut äijät kyselee asiasta, mutta kuittaan aika nopeesti kyselyt. Tajuuko ne itse naurettavuuttaan ja kyselynsä naurettavuutta, kun ne naimisissa olevina kännipäissään sitten yrittävät iskeä mua? Avioliiton uskottavuus kyllä kärsii tollaisesta käyttäytymisestä. Ihan pimeetä.
Ne kyselee ihan vaan sen takii, et onko nyrkkiä tulossa silmään, jos varattua iskevät.
Itsehän ne pitävät itseään oikeen suurina tavoteltavina herkkupaloina,silmät harottaen..
Mene naimisiin jos/kun
1) olet tosissasi ja toinenkin on tosissaan.
2) Toinen on mukava ihminen
3) Toinen ei ole juoppo eikä persoonallisuushäiriöinen eikä patologisen lihava tai laiha
4) toinen ei ole rikollinen
5) Toinen ei tuhlaa rahaa tai käytä sitä aivan eri lailla kuin sinä
6) Toinen on hyvissä väleissä sukulaistensa kanssa.
7) Suhde vanhempiin on mutkaton ( ei katkera eikä mammanpoika/tyttö)
8)Sama elämänkatsomus
9) Toinen ei ole fanaatikko
10) ja mielellään voisi vielä rakastaa toista, mutta siitä ei ole niin väliä. Se tulee automaattisesti ja pysyy myös, jos ylläolevat täyttyvät.
Avioehto ehkä kannattaa nykyään tehdä. Eroja on niin paljon. Itsellä ei kyllä ole. Jos olet puolisoasi köyhempi, älä itse sitä ehdota...- INHIMILLISYYS
Mene naimisiin jos/kun
1) olet tosissasi ja toinenkin on tosissaan.MAHDOTON TIETÄÄ -
2) Toinen on mukava ihminen ALUSSA KAIKKI OVAT MUKAVIA -
3) Toinen ei ole juoppo eikä persoonallisuushäiriöinen eikä patologisen lihava tai laiha
4) toinen ei ole rikollinen EI KUKAAN SITÄ ETUKÄTEEN KERRO -
5) Toinen ei tuhlaa rahaa tai käytä sitä aivan eri lailla kuin sinä TÄMÄ ESTÄÄ NAISEN KANSSA AVIOLIITON -
6) Toinen on hyvissä väleissä sukulaistensa kanssa. VAIKEA ALUSSA TIETÄÄ -
7) Suhde vanhempiin on mutkaton ( ei katkera eikä mammanpoika/tyttö)
8)Sama elämänkatsomus ALUSSA KAIKKI KÄY -
9) Toinen ei ole fanaatikko ?
10) ja mielellään voisi vielä rakastaa toista, mutta siitä ei ole niin väliä. Se tulee automaattisesti ja pysyy myös, jos ylläolevat täyttyvät. SIIS EI KANNATA MENNÄ NAIMISIIN, EPÄVARMUUSTEKIÖITÄ LIIKAA.
TÄRKEIN ASIA ON ETTÄ KOMMUNIKAATIO TOIMII, KUMPPANI EI LOUKKAANNU TAI JÄTÄ ASIOITA KÄSITTELEMÄTTÄ. AITO REHELLISYYS JA UTELIAISUUS TOISTA KOHTAAN, ANTAA MAHDOLLISUUDEN AVIOLIITON TOIMIMISEEN. TÄRKEIN TIETENKIN KIPINÄ TOISTA KOHTAAN. äLÄ KOSKAAN OLETA ASIOITA VAAN KYSY, MITÄÄN EI SAA JÄTTÄÄ HAMPAAN KOLOON.
Avioehto ehkä kannattaa nykyään tehdä. Eroja on niin paljon. Itsellä ei kyllä ole. Jos olet puolisoasi köyhempi, älä itse sitä ehdota... AVIOEHTO AINA, OLI TILANNE MIKÄ TAHANSA, TÄMÄ KERTOO MYÖS OVATKO MOLEMMAT AIDOSTI AVOIMIA TOISILLE. - TotuusSattuuQC
INHIMILLISYYS kirjoitti:
Mene naimisiin jos/kun
1) olet tosissasi ja toinenkin on tosissaan.MAHDOTON TIETÄÄ -
2) Toinen on mukava ihminen ALUSSA KAIKKI OVAT MUKAVIA -
3) Toinen ei ole juoppo eikä persoonallisuushäiriöinen eikä patologisen lihava tai laiha
4) toinen ei ole rikollinen EI KUKAAN SITÄ ETUKÄTEEN KERRO -
5) Toinen ei tuhlaa rahaa tai käytä sitä aivan eri lailla kuin sinä TÄMÄ ESTÄÄ NAISEN KANSSA AVIOLIITON -
6) Toinen on hyvissä väleissä sukulaistensa kanssa. VAIKEA ALUSSA TIETÄÄ -
7) Suhde vanhempiin on mutkaton ( ei katkera eikä mammanpoika/tyttö)
8)Sama elämänkatsomus ALUSSA KAIKKI KÄY -
9) Toinen ei ole fanaatikko ?
10) ja mielellään voisi vielä rakastaa toista, mutta siitä ei ole niin väliä. Se tulee automaattisesti ja pysyy myös, jos ylläolevat täyttyvät. SIIS EI KANNATA MENNÄ NAIMISIIN, EPÄVARMUUSTEKIÖITÄ LIIKAA.
TÄRKEIN ASIA ON ETTÄ KOMMUNIKAATIO TOIMII, KUMPPANI EI LOUKKAANNU TAI JÄTÄ ASIOITA KÄSITTELEMÄTTÄ. AITO REHELLISYYS JA UTELIAISUUS TOISTA KOHTAAN, ANTAA MAHDOLLISUUDEN AVIOLIITON TOIMIMISEEN. TÄRKEIN TIETENKIN KIPINÄ TOISTA KOHTAAN. äLÄ KOSKAAN OLETA ASIOITA VAAN KYSY, MITÄÄN EI SAA JÄTTÄÄ HAMPAAN KOLOON.
Avioehto ehkä kannattaa nykyään tehdä. Eroja on niin paljon. Itsellä ei kyllä ole. Jos olet puolisoasi köyhempi, älä itse sitä ehdota... AVIOEHTO AINA, OLI TILANNE MIKÄ TAHANSA, TÄMÄ KERTOO MYÖS OVATKO MOLEMMAT AIDOSTI AVOIMIA TOISILLE."1) olet tosissasi ja toinenkin on tosissaan.MAHDOTON TIETÄÄ -"
Jotkut ovat kuitenkin näköjään paljon perempia arvoimaan tätä kuin toiset.
"2) Toinen on mukava ihminen ALUSSA KAIKKI OVAT MUKAVIA -"
Eivät kaikki edes alussa. Ja sitä mukavuuttakin on erilaista ja yleensä jälkikäteen katsottuna ne merkit olivat kyllä havaittavissa jos ne olisi vain halunnut nähdä.
"4) toinen ei ole rikollinen EI KUKAAN SITÄ ETUKÄTEEN KERRO -"
En tunne yhtään tapausta omista tuttavistani jossa toinen olisi täysin yllätäen paljastaunut vuosien jälkeen rikolliseksi. Joten oletan että kyllä sen yleensä tietää.
"5) Toinen ei tuhlaa rahaa tai käytä sitä aivan eri lailla kuin sinä TÄMÄ ESTÄÄ NAISEN KANSSA AVIOLIITON -"
Stereotypiohin uskominen kertoo yleensä siitä että ei omaa juurikaan oikeaa arviointikykyä ihmisten suhteen. Sterotypiat helpottavat sellaisten ihmisten elämää.
"6) Toinen on hyvissä väleissä sukulaistensa kanssa. VAIKEA ALUSSA TIETÄÄ -"
Ei tarvitse mennä kuin yhteen suvun juhlaan niin kyllä sen yleensä näkee miten suku keskenään on.
"8)Sama elämänkatsomus ALUSSA KAIKKI KÄY -"
Se on eri asia kuin kuitenkin tietää että toisella on jokin selkeä elämänkatsomus.
"AVIOEHTO AINA, OLI TILANNE MIKÄ TAHANSA, TÄMÄ KERTOO MYÖS OVATKO MOLEMMAT AIDOSTI AVOIMIA TOISILLE."
Jos kummallakaan ei ole erityistä omaisuutta ennen liittoa, avioehdon teko saattaa ennemminkin kertoa juuri päinvastaisesta. Jos myös avioliiton aikana kertyvä omaisuus on vain sen joka sen nimiinsä saa, tietyssä elämänvaihessa (esim. toisen ollessa lasten kanssa kotona) kerrytetty omaisuus ei lopulta jakaudu ihan oikeudenmukaisesti kun toisella on mahdollisuus ansaita ja toisella ei vaikka kummankin työ on yhteiseksi hyväksi tehtyä.
- paskamieskusihädässä
kusi aon paksaita
- 74635412
Naimisiin illoin jos kumpikin haluaa sitoutua yhteiseen elämään. Avioehto silloin jos toisella on omaisuutta enemmän kuin toisella ja ei ole yhteisiä lapsia. Tai jos toisella on omia lapsia ja ei yhteisiä lapsia ole tarkoitus hankkia. Samoin suosittelen avioehtoa jos toinen on ollut naimisissa useampaan otteeseen.
En suosittele avoliittoa, se on tapa vältää vastuuta yhteisestä elämästä ja toisesta ihmisetä. - Khghkkkhj
En ainaka ite mene naimisiin, senhän seuraus on periaattessa joka tapauksessa ero, halusimme sitä tai emme, ei se oo valitettavasti ikuinen, koska kuolemme kaikki ennemmin tai myöhemmin, toivon mukaan myöhemmin vanhana. Musta se on mm oman vapauden tuhlaamista. Ymmärrän tyttöystävän tai poikaystävän ennemmin avoliitossa. En ole totta puhuakseni avioliiton kannattajia, koskaan ollutkaan.
- TotuusSattuuQC
Parisuhteen seuraus on ero ja elämän seuraus on kuolema.
- hiostamista
Me emme menneet naimisiin - ei edes puhuttu - koska se ei muuta mitään, kun ei ole lapsiakaan.
Mutta kun oli yli 20 vuotta kulunut ja mieheni sairastui erittäin vakavasti etenevään sairauteen, niin tuli huoli lähimmästä omaisesta, että kuka se on papereissa - jos vaikka miehen siskot vaativat laittamaan laitokseen. Ja niin me menimme naimisiin sitten mieheni toivomuksesta.
Ja oli sekin syy, koska sisko kävi ilmoittamassa, että tiedänhän minä sen, että mieheni kuoleman jälkeen puolet meidän yhteisestä asunnosta on sitten heidän, jonka olemme siis yhdessä hankkineet ja maksaneet. Vastasin, että tiedän.
Käyvät nyt kerran vuodessa katsomassa mieheni kunnon, että koska pääsevät häätämään minut tai saavat tuon puolen asunnon rahat. Eivät tiedä, että meidät on vihitty.
On kuulkaa vaikeaa olla ystävällinen, mutta puren hammasta ja keitän ne kahvit ja hymyilen, ja olen sanonut, että tähän sairauteen ei kuolla, se vie vain kaiken toimintakyvyn ja vaikeuttaa elämää, mutta ei välttämättä lyhennä sitä vuodellakaan.
Tällä hetkellä mieheni on syötettävä ja sänkyyn hoidettava, mutta aivotominnaltaan maailman parasta ja ihaninta seuraa.
Kunnon tarkistus on edessä taas ensi kuussa - ovat kuulemma tulossa kylään. - 7470
Tuolla asenteella ei kannata! Ylenpalttinen itsekkyys ei sovi kiinteään parisuhteeseen.
Olemme olleet aviossa yli 48 vuotta enkä osaa kuvitella parempaa elämää kuin nämä menneet vuodet. Yhteiset tavoitteet. Yhteiset onnistumiset, epäonnistumiset ja niistä toipumiset. Yhtään ainoaa parisuhteeseen kohdistunutta kriisiä ei ole ollut. Olemme eläneet joitakin todellisen niukkuuden vuosia mutta se niukkuus on ollut yhteistä.
Kaikki on yhteistä ilman mitään ehtoja. Kumpikaan ei kontrolloi toisen rahankäyttöä koska tietää tolkun olevan tallella.
Vaimoni hoitaa kaiken rätteihin ja sisutukseen liittyvän. Hän on aktiivisempi matkojen suunnittelija mutta koska mielenkiintomme kohteet ja aiheet ovat saman suuntaiset, niin konsensukseen päätyminen on itsestään selvää. - pop98
Miehen ei koskaan kannata mennä naimisiin.
Olen jutellut useamman naisen kanssa aiheesta, että jos avioliitossa tulee vastoinkäymisiä ja riitoja, täytyykö erota. Jokaisen naisen mielestä täytyy heti erota jos tulee vastoinkäymisiä.
Ja vastoinkäymisiähän tulee jokaisessa suhteessa ennemmin tai myöhemmin, eli naisten mielestä jokaisesta avioliitosta täytyy erota. Vaikka lupaavat alttarilla rakastaa myös avstoinkäymisissä, eli valehtelevat.
Tänä vuoksi 80% avioerohakemuksista tehdään naisen aloitteesta.!
Siksi miehen on järjetöntä mennä naimisiin!
Eikä sille naimisiinmenolle kyllä muitakaan järkiperusteita löydy, nainen kun ei kuitenkaan sitoudu tippaakaan vaan menee tunteidensa perässä miten sattuu tuuli milloinkin käymään.
Ainuttakaan positiivista asiaa ei avioliitossa miehelle ole.- voivoi
Nainen ei kykene itse päättämään asioistaan, vaan sen tekevät hyvät kaverit.
Lainattu pop98
(Tänä vuoksi 80% avioerohakemuksista tehdään naisen aloitteesta.!)
Kuuluin siihen 20%:tiin ja olen kyllä saanut tuntea sen, jätetyllä naisella on hirveä puolustaja/tukiryhmä selittelemässä asioista, tietämättä niistä mitään.
Kun erosimme kykenimme sopimaan exän kanssa kaikesta sovussa, mutta kun tukijoukot sekaantuivat asioihin, alkoi suunnaton riita. Exäni ehdoilla alunperin sovimme kaikesta, hän sai valita miten jako ja muut meni, mutta kohtalon toverit olivat erimieltä mitä exä oli itse päättänyt, minua yleensä syyllistettiin exän itse tekemistä valinnoista, kuin olisin itse päätökset tehnyt.
Asiat mutkistuivat ja lakimies otettiin mukaan, näin exälle määrättiin 30000€ vähemmän rahaa jaossa kuin olimme alunperin sovussa päättäneet. Minun pitäisi olla tyytyväinen, mutta raha ei korvaa tuhoja mitä koko prosessi aiheutti perheelle.
- Lillelaa
Jos lähtökohta on näin kyyninen että päällimmäisenä mielessä on omat säästöt, tuskin kannattaa. Avioliitto on koko elämän ajaksi solmittava liitto, jossa kahden ihmisen on tarkoitus olla toistensa elämänkumppaneita. Mitä kumppanuutta ja rakkautta se on jos mietit vain että haluat pitää toisen erossa omista säästöistäsi?
Olen itse naimisissa oleva nainen, meillä rahat ovat yhteisiä. Olemme selkeyden vuoksi sopineet että miehen palkalla maksetaan perusmenot ja minun palkkani käytetään sijoituksiin, säästöihin ja isompiin hankintoihin. Tienaan enemmän kuin mieheni, ihan vain tiedoksi jos joku ajattelee että helppohan se on jakaa rahat jos itse saa siitä enemmän. Meidän avioliittomme on tasa-arvoinen ja päällimmäisenä arvona on yhteisen elämän rakentaminen yhdessä, ei omien pennosten vahtiminen.
Jos antaa, silloin myös saa. Jos toinen on niin epäluotettava ettei hänen kanssaan tällainen toimi niin silloin se henkilö ei ole aviopuolisomateriaalia alkuunkaan. Avioliittoa ei myöskään kannata solmia sellaisen ihmisen kanssa, jonka näkemys rahan käytöstä ja tulevaisuuden toiveet ovat ihan erit kuin omasi.. - yksinäinen-vanha-ukko
Täss ois ollu jo 30-vuotis hääpäivä.
Akka ko sanonu pahast ko hää sano jot HYVÄST..!!!
Nii se akka sit vaa lähti.Eikä oo takasii tullu. - Anonyymi
Mää en ainaka mene, miks pitäs? kyl se avoliittoki riittää, mua ei viehätä avioliitto ollenka, tyttöystävä on ny tervetullu, muutenki häät ja avioliitto on kamalaa humpuukia, yliarvostettua
- Anonyymi
Ei mitään eroa arjessa, onko avio tai avoliitossa, minä ja naiseni asumme molemmat omissa asunnoissa, molemmilla oma velkainen kämppä, tapaamme aina jommankumman asunnossa , sitte, kun ei huvita tavata ollaan omissa oloissamme, kiva lähteä töihin , kun saa tehdä aamutoimet , ilman et toinen pyörii siinä jaloissa, ja vessa on vapaa vain mulle.
Rahasta ei tuu kinaa kun kumpikin maksaa oman elämisensä.
Reissuissa minä tykkään maksaa matkat ja naiseni taas elämisen siellä.
Näin mennään , kun kumpikaan ei halua lapsia, ja tämä toimii meillä erittäin hyvin.
- Anonyymi
Yksi kertaa riittää.
- Anonyymi
52 vuotta aviossa ja kriittisestikin mennyttä tarkastellen en löydä vähäisintäkään syytä miksi olisin halunnut tehdä jotain toisin.
60-luvun lopulla oli avioituminen luonnollinen tapa sitoutua parisuhteen jatkuvuuteen.
Yhtään ainoaa parisuhdetta ravistelevaa kriisiä ei ole matkan varrella ollut vaan päin vastoin, juridinen sitoutuminen on muodostanut selvät raamita yhdessä elämiselle ja lasten hankkimiselle ja kasvattamiselle. - Anonyymi
En ole vielä löytänyt yhtään järki syytä mennä naimisiin, tokkopa niitä onkaan, avoliitossa vuodesta 92.
- Anonyymi
No kokemuksesta sano ei kyllä ole mitään järkevää syytä mennä naimisiin. Romanttinen ja epätoivoinen ajatus saada turvaa toisesta. Nykyään avoliitto ajaa saman asian.
- Anonyymi
Kaikkein paras on, että kumpikin asuu omassa kodossaan ja hoitaa oman taloutensa, vieraillaan vain toistensa luona, näin meillä, asutaan naapureina, kummallakin oma maksettu koti, lapsia ei ole, minulla on kissa ja kumppanilla koira.
Matkustellaan lomilla ja muutenkin vapaa - aika yhdessä arki erikseen, on mukava lähteä töihin arkena ,kun ei tarvii odottaa vessaan pääsyä, ja aamupala vain itselle.
Tietty joskus ollaan arkenakin jommalla kummalla.
Hyvin menee näin jatketaan. - Anonyymi
Anonyymi kirjoitti:
Kaikkein paras on, että kumpikin asuu omassa kodossaan ja hoitaa oman taloutensa, vieraillaan vain toistensa luona, näin meillä, asutaan naapureina, kummallakin oma maksettu koti, lapsia ei ole, minulla on kissa ja kumppanilla koira.
Matkustellaan lomilla ja muutenkin vapaa - aika yhdessä arki erikseen, on mukava lähteä töihin arkena ,kun ei tarvii odottaa vessaan pääsyä, ja aamupala vain itselle.
Tietty joskus ollaan arkenakin jommalla kummalla.
Hyvin menee näin jatketaan.Kaksi asuntoa. Yhdessä asuminen toisessa. Vapaa vuokrattuna. Näin toimii tuttavani seinänaapurina asuva nuori romanipari. Työttöminä saanevat kaikki mahdolliset yksin asuvan avustukset.
- Anonyymi
Anonyymi kirjoitti:
Kaksi asuntoa. Yhdessä asuminen toisessa. Vapaa vuokrattuna. Näin toimii tuttavani seinänaapurina asuva nuori romanipari. Työttöminä saanevat kaikki mahdolliset yksin asuvan avustukset.
Tuttavani meni naimisiin, koska tuntui sille. Eivät olleet kauaa tunteneet
Muutaman vuoden päästä toinen kuoli
Saivathan kokea rakkauden
- avioliitossa mies on automaattisesti lapsen isä
- avioliitossa molemmat ovat lapsen huoltajia, eikä vain äiti
-aviopari voi adoptoida lapsen yhdessä
- avioliitossa sisäinen adoptio on mahdollista
-aviopuoliso voi periä kuolleen puolisonsa
-perintövero on aviopuolisolla pienempi
- leskellä asumisoikeus yhteiseen asuntoon
- leskeneläke
Ketjusta on poistettu 0 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Suomi on täysin sekaisin
Jo ties monettako päivää hirveä itku ja poru jostain helvetin nilviäisistä. https://www.is.fi/taloussanomat/art-20000104504859Ensimmäisestä kohtaamisesta saakka
minulla on ollut hämmentynyt olo. Miten voit tuntua siltä, että olisin tuntenut sinut aina? Sinun kanssasi on yhtä aikaa151732Aivan täysin tahallinen teko
Ei mitään puolusteluja, eikä selittelyitä. Kuljettajalle kerrottiin asiasta siinä paikanpäällä, mutta silti hän ajoi ves941478Suomussalmi saatu vihdoin maailmankartalle!
Nyt kun Suomussalmi on vihdoin viimein saatu ennennäkemättömällä tavalla maailman tietoisuuteen niin voitaisiin järjestä531359Olet saanut minut sekoamaan
Tunteiden ristiaallokossa vellominen on ollut melkoinen kokemus. Ei kukaan ole saanut minua niin raiteiltaan kuin sinä.231337Mainehaitta metsäkonefirmalle
Hukkajoen tapahtumista liikkuu paljon huhuja. Eikö kannattaisi julkaista raakkuja tuhonneen metsäkoneyrityksen nimi, kos531228Oho! Maajussi-Kallelta pakit saanut morsioehdokas Miss Suomi -kisoissa! Tunnistaisitko hänet nyt?
Hmm, tunnistaisitko?!? Onnea missihulinoihin! Lue lisää ja katso kuvat: https://www.suomi24.fi/viihde/oho-maajussi-01075Myönnän sinulle nyt
Että olen erittäin mustasukkainen sinusta jo nyt. Ikävä on tämä tunne, kun tietämättömyyden solista nousee myrkkyä miele541010Pysytäänkö nainen
edelleen yhtä viileän tyynenä kun nähdään. Uskotko että tahtoessani saisin murettua tyyneytesi hyvin helposti.57895Olen käyttäytynyt ristiriitaisesti
eikä minusta varmaankaan ota mitään selvää. Se johtuu siitä, kun järki sanoo ei, ei, ei ja sydän sanoo kyllä, kyllä, kyl61879