Miten ihmiset voivat elää kulissi avioliitoissa / avoliitoissa???
Olen oman avioliiton kriisin aikana (miehellä salarakas) huomannut tälläisen asian ympärillämme. Moni läheinen ystävä tai perheenjäsen elää parisuhteessaan kulissia. Lohduttavien keskustelujen aikana ystävien kertomaa elämänkokemusta.
Esim tuttava avioliitoissa asutaan eri paikkakunnilla muka töiden vuoksi ja molemmilla on omat omistusasunnot???
En voi tietenkään tietää, mitä kukakin liitoissaan ovat päättäneet, mutta vaikuttaa siltä, ettei ole kovin monta onnellista, ehjää ja auvoista parisuhdetta. Ehkä kuulumme johonkin ikäjakaumaan, jossa erotaan tai muuta vastaavaa tapahtuu pitkän parisuhteen kohtalona..
En pysty itse elämään laput silmillä.
Mieheni haluaa jatkaa liittoa, minä en pysty, hänen suhteensa jätti liian syvät jäljet. Miehelle on paniikki avioero prosessi ja jakaa omaisuus.. lapsien huoltokin vaivaa.. onko tälläinen jakaminen kulissiin verrattuna muka vaikeaa?? itse kokisin nöyryyttävänä elää ja esittää..
kulissiliitot
125
13084
Vastaukset
- yli 20v avista
Ainahan ei liitto ole yhtä siirappia ja lässynlässyä, vaan välillä riitaa ja vitutusta. Siis KAIKILLA.
Meillä on nyt taas sellainen siirappivaihe menossa miehen kanssa, että sormet hiplaa persettä koko ajan.
Naidaan ja nauretaan ja tykätään katsoo telkkaria sylikkäin, siis tällä erää...
No, kuukausi sitten oltiin varsinaista mykkäkoulua ja varmaan oikeeta kulissia oli koko elo.
Kaikilla niitä on niitä kausia ja kummallisia aivoituksia ja koko pakka pannaan sekaisin.
Ei sellaista paria olekkaan, joka koko ajan jaksaisi hymyä vetää ja esittää muuta kuin on.
Välillä vihataan ja välillä rakastetaan ja voin sanoa, että silloin kun vihataan, vois ukko painua hornantuuttiin loppuiäkseen munkin puheissa kavereilleni. ;)))
Nyt taas on ikävä sitä ja iltaa...- 10+3
Teillä kuitenkin kuulostaakin ihan normaalilta avioliitolta. Aloittaja ei tainnut tarkoittaa sitä mitä sinä. Itse olen aloittajan kanssa samoilla linjoilla. Erosin kun miehen pettäminen jätti ikuiset jäljet liittoomme. Mikään ei voinut enään olla niin kuin ennen. Kaikki oli pilalla, en voinut rakentaa uutta niin täysin rikotun tilalle. Elettiin sitä kulissia pitkään ennen kuin kumpikin uskalsi myöntää, ettei meidän juttu toimi. Ei ollut muuta yhteistä kuin lapset ja talo. Pettäminen on seuraus siitä, että olemassaoleva liitto ei toimi. Itsekin halusin muuta, en sentään pettänyt kuten mieheni. Mutta ei se kaukana ollut. Liitosta puuttui paljon, en saanut sitä mitä halusin, eikä mieheni saanut sitä myöskään. Olimme toisillemme väärät. Mieluummin ero kuin kulissiliitto. Erokin oli vaikea, mutta kyllä se kulissiliitossa eläminen oli kuitenkin vaikeampaa.
- rouva vantaalta
10+3 kirjoitti:
Teillä kuitenkin kuulostaakin ihan normaalilta avioliitolta. Aloittaja ei tainnut tarkoittaa sitä mitä sinä. Itse olen aloittajan kanssa samoilla linjoilla. Erosin kun miehen pettäminen jätti ikuiset jäljet liittoomme. Mikään ei voinut enään olla niin kuin ennen. Kaikki oli pilalla, en voinut rakentaa uutta niin täysin rikotun tilalle. Elettiin sitä kulissia pitkään ennen kuin kumpikin uskalsi myöntää, ettei meidän juttu toimi. Ei ollut muuta yhteistä kuin lapset ja talo. Pettäminen on seuraus siitä, että olemassaoleva liitto ei toimi. Itsekin halusin muuta, en sentään pettänyt kuten mieheni. Mutta ei se kaukana ollut. Liitosta puuttui paljon, en saanut sitä mitä halusin, eikä mieheni saanut sitä myöskään. Olimme toisillemme väärät. Mieluummin ero kuin kulissiliitto. Erokin oli vaikea, mutta kyllä se kulissiliitossa eläminen oli kuitenkin vaikeampaa.
Nukutaan eri huoneissa, jompikumpi järjestää aina illaksi menoa jos toinen on kotona. Kummatkin käy yksin omien sukulaistensa luona, lomat vietetään erikseen. Yhteisiä ystäviä ei enää ole. Kotona emme koskaan keskustele muusta kuin rahasta ja mitä pitää hankkia. Mutta kun on iso ja kiva talo, miehellä hyvät tulot eikä ryyppää eikä ole väkivaltainen, niin mikäs tässä ollessa. Seksiä ei ole ollut viimeiseen kahteen vuoteen kuin kolme kertaa.
- Käytännön järjestely
rouva vantaalta kirjoitti:
Nukutaan eri huoneissa, jompikumpi järjestää aina illaksi menoa jos toinen on kotona. Kummatkin käy yksin omien sukulaistensa luona, lomat vietetään erikseen. Yhteisiä ystäviä ei enää ole. Kotona emme koskaan keskustele muusta kuin rahasta ja mitä pitää hankkia. Mutta kun on iso ja kiva talo, miehellä hyvät tulot eikä ryyppää eikä ole väkivaltainen, niin mikäs tässä ollessa. Seksiä ei ole ollut viimeiseen kahteen vuoteen kuin kolme kertaa.
Liitto, jossa on yhteiset lapset ja talo EI ole kulissiavioliitto. Siinä olla avioliitossa yhteisen edun nimissä. Ei rakkauden määrä ole mikään vakio ja ihan sama, paljonko sitä avioliitossa on. Avioliitto on avioliitto kunnes se puretaan. Kulissiliitto kuulostaa sanana valheelta. Se on sellainen, jossa ESITETÄÄN muille rakastunutta, vaikkei oltaisikaan. Kuinka monessa liitossa muka tällaista tehtäisiin? Yhteenkään en ole törmännyt.
- nolottaa...
rouva vantaalta kirjoitti:
Nukutaan eri huoneissa, jompikumpi järjestää aina illaksi menoa jos toinen on kotona. Kummatkin käy yksin omien sukulaistensa luona, lomat vietetään erikseen. Yhteisiä ystäviä ei enää ole. Kotona emme koskaan keskustele muusta kuin rahasta ja mitä pitää hankkia. Mutta kun on iso ja kiva talo, miehellä hyvät tulot eikä ryyppää eikä ole väkivaltainen, niin mikäs tässä ollessa. Seksiä ei ole ollut viimeiseen kahteen vuoteen kuin kolme kertaa.
Tiedän että oon pinnallinen kun sanon näin, mutta tekisin samoin kun sinä... En lähtis.. Ja tollasessa tilanteessa kai molemmat on jo käyny vieraissa?
- voi pientä!
...et oo vissiin pillua saanu tänäkään viikonloppuna, kun piti siihen tulla akkoja haukkuun? heh!
Että tumputustouhua edelleen..... - ratkaisuministeri
rouva vantaalta kirjoitti:
Nukutaan eri huoneissa, jompikumpi järjestää aina illaksi menoa jos toinen on kotona. Kummatkin käy yksin omien sukulaistensa luona, lomat vietetään erikseen. Yhteisiä ystäviä ei enää ole. Kotona emme koskaan keskustele muusta kuin rahasta ja mitä pitää hankkia. Mutta kun on iso ja kiva talo, miehellä hyvät tulot eikä ryyppää eikä ole väkivaltainen, niin mikäs tässä ollessa. Seksiä ei ole ollut viimeiseen kahteen vuoteen kuin kolme kertaa.
Avioliitostakin on tehty arvopohja johon rakentuu kulttuurimme jatkuvuus.
- 25 v naimisissa
rouva vantaalta kirjoitti:
Nukutaan eri huoneissa, jompikumpi järjestää aina illaksi menoa jos toinen on kotona. Kummatkin käy yksin omien sukulaistensa luona, lomat vietetään erikseen. Yhteisiä ystäviä ei enää ole. Kotona emme koskaan keskustele muusta kuin rahasta ja mitä pitää hankkia. Mutta kun on iso ja kiva talo, miehellä hyvät tulot eikä ryyppää eikä ole väkivaltainen, niin mikäs tässä ollessa. Seksiä ei ole ollut viimeiseen kahteen vuoteen kuin kolme kertaa.
No meillä näin: nukutaan eri huoneissa, mies ei puhu kanssani juuri mitään arki-iltaisin. Haluaa olla omissa oloissaan. Välillä tuntuu siltä, että talo on liian pieni kummankin olla tässä yhtäaikaa ja toinen lähinnä ärsyttää toista (kuten onkin, vaivaisessa 50 neliössä tässä käytännössä pyöritään, onneksi on kuitenkin iso piha jatkona muu pöpelikkö, kun ihan maalla kerran asutaan).
Sukulaisiin miestä ei saa ikinä, tosin ei edes omiensa luo. Jos joku tulee kylään, niin mies yleensä häipyy.
Lomat vietetään yleensä erikseen. Harvoin lähdetään yhdessä minnekään. Mies ei kyllä yksinkään käy yleensä missään. Kaikkein mieluiten makaa kotona tv:tä katsellen.
Kaupunki- ja kauppareissuillakin kuljetaan omia polkujamme. Kaupassa ei yleensä halua, että ostokset laitetaan yhteen, vaan menee eri aikaan kassalle, eikä yleensä halua siellä edes puhua kanssani mitään, usein on kuin ei tuntisikaan.
Miten tähän on tultu, en tiedä, mutta ihme ja kumma, kaikesta huolimatta seksiä on tarjolla ainakin hänen suunnaltaan vaikka joka päivä.
Se ei ole loppunut mihinkään... - Hermanni 1250
Ehkä se kuuluu jotenkin ainakin osan naisista geeneihin. määrätyssä vaiheessa pitää alkaa inhota oman miehen kosketusta tai näkemistäkin.Yleensä raavaskin mies alistuu yrittämään pitää laumansa koossa ja suojella sitä. Mutta tämä naisen uusi kiima on hirvittävän ovela keksilmään asioita ,jotka tietenkin saadaan sopivian naisystävien tai sitten jo hankitus uuden sonnin avustuksella.Minun käsitykseni mukaan sinä miesparka et voi mitään tälle luonnon laille.Ei rahasi,ystävällisyytesi ,puhumattakaan rakkauttasi voi sinua enään pelastaa.Kotka on laskeutunut. Toivottavasti lapsesi ovat niin isoja etteivät saa hirveitä raumoja.Muuten tapahtuu se raamatussa mainittu;vanhempien pahat teot kostautuvat lapsille kolmanteen ja neljänteen polveen.Tähän väliin haluan sanoa etten kuulu mihinkään kirkkokintaan,mutta Raamatussa on mahdottomasti viisautta kun sen oikein osaa lukea ja omaksua.Jeesuksen puheita kannatta myös lukea sillä silmällä että osaa sovaltaa tämänpäivän tilanteisiin. Omasta ,samanlaisesta kohtalostani on jo 15 v enkä ole toipunut täysin vieläkään.Lukenut olun paljon kasvatukseen liittuvää materiaaalia muistaen että samanlaonen "kalle Tappinen"kyseisenkin kirjan on kirjoittanut,mutta usein niistä jotain viisastakin löytyy.
Lähes kaikkiin kirjoihin sisältyy rahoittaja jonka mukaan viisaammankin täytyy pyöristellä mielipiteiteitään.
Mieti nyt nopeasti uusi vaimo itsellesi ja toivotan todella hyvää menestystä. minäkin silloin 45v,suht hyvin pärjäävänä ja aikuinen lapseni oli jo opiskelemassa,ja joka Jumalankiitos) ei liittynyt Raijan juoniin. Olisin voinut ottaa uuden pitoihmisen ja pidinkin yhtä 5 vuotta,mutta oli siinä sivussa jotain muutakin kivaa.3v avioliiton aikana en pettänyt vaimoani kertaakaan(jota nyt taidan katua) no otin sitten takaisin en minkä olin kärsinyt.Vaimoni näet kuuluu siihen väestöön jotka eivät voi olla viikonkaan kurssilla hotellissa saamatta sieltä uutta mieskandidaattia.Ymmärsin sen ja painoin ne aina pahkaani vaikka puhelin soi kuin Sibeliuksen konsertissa sillaisen viikon jälkeen.Jos minä vastasin puhelin vain loksashti kiinni.Voi poika parkaa mitnan säälin sinua nyt,sulla on paljon kestettävää teit mitä tahansa tv, Kari - 20v 20v
Hermanni 1250 kirjoitti:
Ehkä se kuuluu jotenkin ainakin osan naisista geeneihin. määrätyssä vaiheessa pitää alkaa inhota oman miehen kosketusta tai näkemistäkin.Yleensä raavaskin mies alistuu yrittämään pitää laumansa koossa ja suojella sitä. Mutta tämä naisen uusi kiima on hirvittävän ovela keksilmään asioita ,jotka tietenkin saadaan sopivian naisystävien tai sitten jo hankitus uuden sonnin avustuksella.Minun käsitykseni mukaan sinä miesparka et voi mitään tälle luonnon laille.Ei rahasi,ystävällisyytesi ,puhumattakaan rakkauttasi voi sinua enään pelastaa.Kotka on laskeutunut. Toivottavasti lapsesi ovat niin isoja etteivät saa hirveitä raumoja.Muuten tapahtuu se raamatussa mainittu;vanhempien pahat teot kostautuvat lapsille kolmanteen ja neljänteen polveen.Tähän väliin haluan sanoa etten kuulu mihinkään kirkkokintaan,mutta Raamatussa on mahdottomasti viisautta kun sen oikein osaa lukea ja omaksua.Jeesuksen puheita kannatta myös lukea sillä silmällä että osaa sovaltaa tämänpäivän tilanteisiin. Omasta ,samanlaisesta kohtalostani on jo 15 v enkä ole toipunut täysin vieläkään.Lukenut olun paljon kasvatukseen liittuvää materiaaalia muistaen että samanlaonen "kalle Tappinen"kyseisenkin kirjan on kirjoittanut,mutta usein niistä jotain viisastakin löytyy.
Lähes kaikkiin kirjoihin sisältyy rahoittaja jonka mukaan viisaammankin täytyy pyöristellä mielipiteiteitään.
Mieti nyt nopeasti uusi vaimo itsellesi ja toivotan todella hyvää menestystä. minäkin silloin 45v,suht hyvin pärjäävänä ja aikuinen lapseni oli jo opiskelemassa,ja joka Jumalankiitos) ei liittynyt Raijan juoniin. Olisin voinut ottaa uuden pitoihmisen ja pidinkin yhtä 5 vuotta,mutta oli siinä sivussa jotain muutakin kivaa.3v avioliiton aikana en pettänyt vaimoani kertaakaan(jota nyt taidan katua) no otin sitten takaisin en minkä olin kärsinyt.Vaimoni näet kuuluu siihen väestöön jotka eivät voi olla viikonkaan kurssilla hotellissa saamatta sieltä uutta mieskandidaattia.Ymmärsin sen ja painoin ne aina pahkaani vaikka puhelin soi kuin Sibeliuksen konsertissa sillaisen viikon jälkeen.Jos minä vastasin puhelin vain loksashti kiinni.Voi poika parkaa mitnan säälin sinua nyt,sulla on paljon kestettävää teit mitä tahansa tv, Karivois vähentää kupin ottoa ja kirjoittaa vaikka aamulla krapulassa tulis parempaa tuotosta...
- korjaus....
voi pientä! kirjoitti:
...et oo vissiin pillua saanu tänäkään viikonloppuna, kun piti siihen tulla akkoja haukkuun? heh!
Että tumputustouhua edelleen....."voi pientä!" oli tarkoitettu miehelle, joka kävi tässä haukkumassa naisia (näköjään poistettu nyt...)
joten ei ole tarkoitettu sinulle, "käytännön järjestely".
Sinä kirjoitat asiaa. - Ja VAIN 20 v...
25 v naimisissa kirjoitti:
No meillä näin: nukutaan eri huoneissa, mies ei puhu kanssani juuri mitään arki-iltaisin. Haluaa olla omissa oloissaan. Välillä tuntuu siltä, että talo on liian pieni kummankin olla tässä yhtäaikaa ja toinen lähinnä ärsyttää toista (kuten onkin, vaivaisessa 50 neliössä tässä käytännössä pyöritään, onneksi on kuitenkin iso piha jatkona muu pöpelikkö, kun ihan maalla kerran asutaan).
Sukulaisiin miestä ei saa ikinä, tosin ei edes omiensa luo. Jos joku tulee kylään, niin mies yleensä häipyy.
Lomat vietetään yleensä erikseen. Harvoin lähdetään yhdessä minnekään. Mies ei kyllä yksinkään käy yleensä missään. Kaikkein mieluiten makaa kotona tv:tä katsellen.
Kaupunki- ja kauppareissuillakin kuljetaan omia polkujamme. Kaupassa ei yleensä halua, että ostokset laitetaan yhteen, vaan menee eri aikaan kassalle, eikä yleensä halua siellä edes puhua kanssani mitään, usein on kuin ei tuntisikaan.
Miten tähän on tultu, en tiedä, mutta ihme ja kumma, kaikesta huolimatta seksiä on tarjolla ainakin hänen suunnaltaan vaikka joka päivä.
Se ei ole loppunut mihinkään...Onpas kummallinen liitto?
Tuntuisi, ettei sinuun koskisi sängyssäkään pitkällä kepilläkään?
Meillä isäntä on pari päivää kuin pää pilvissä, kun seksiä on harrastettu...
Tiedän ainakin, millä sen saa hyvälle tuulelle. ;) Tulen kyllä siitä itsekkin.
- mummomuori*
tarkoittanee liitoa, jossa ei ole ollut tarkoituskaan viettää yhteistä elämää. Näin tehdään vaikkapa jos ulkomaalainen haluaa oleskeluoikeuden suomen tai omaisuuden järjestelyissä.
Toinen asia lienee että avioliitto on näivettynyt emotionaalisesti. Voisi sanoa että tuolloin eletään vanhan ajan liittoa, ei erota sillä avioliitto sinänsä on tärkeä. Toiset sietävät paremmin tätä etäisyyttä, ja vaikka sitä kestääkin vuosia niin vanhemmiten aletaan usein lähestyä toisiaan. Ennen ei ollut mitenkään tavatonta että kumpikin eli omaa elämäänsä mutta avioliitto pidettiin voimassa. Nykyään vain on paljon suuremmat odotukset ja vaatimukset myös avioliitosta.
En oikein ymmärrä mitä nöyryyttävää tuossa on? Sekö että olet itse asettanut arvoksi romanttisen rakkaussuhteen, jolla mittaat omaa pätevyyttäsi ja pelkäät että nyt muut alkavat sinua pilkkaamaan koska epäonnistuit? Jos arvostat enemmän läheistä ja rakastavaa suhdetta, et niinkään avioliittoa, ei siinä ole mitään nöyryyttävää, pikemmin olisi surulista ja masentavaa elää sellaisen kanssa, joka ei välitä sinusta tosissaan. Silloin sinun on hyvä parantaa itsesi noista haavoista.
Eikä tarvitse esittää mitään ulospäin, saat surra rauhassa. Saat miettiä rauhassa eron mahdollisuutta ja valmistella asiaa, ilman mitään näyttämisen meininkiä. Ethän käytä eroa aseena miestä vastaan jolla pyrit kostamaan takasin?
Ennen vanhaan nämä ”elinikäiset avioliitot” eivät olleet kovin pitkiä, koska elinikäkin oli lyhyempi. Tutkimusten mukaan on jo 20 vuotta rajapyykki, jolloin viimeistään liitto ei enää anna sitä mitä siltä odotetaan, muuttuuhan ihmisen tuona aikana itsekin. Jokainen pari ratkaisee tähän vaiheen omalla tavallaan. Mieheellesi ilmeisesti on se perhe tärkeämpi kuin teidän välinen tunnesuhde?- yhdessä kuollaan?
Me olemme kohta 50vuotias pariskunta ja viimeiset 5 vuotta on kyllä olleet kulissia. Tähän asti..
Eroakin on tahoillamme mietitty, mutta kummallakaan ei ole halua pariutua uudestaan, joten yhdessä on oltu.
Riidelty ei olla varmaan 7 vuoteen? Mieheni on hiljainen, joten aikaisemmat riitelyt riitelin itsekseni..
Asia, mistä nyt kirjoitan onkin tuo vanheneminen... Ainoa yhteinen asia, mitä olemme viime vuosina tehneet, on vanhempamme, jotka nyt tarvitsevat apuamme ja olemme joutuneet näkemään läheltä sen avuttomuuden, minkä vanhuus tuo...Elämän rajallisuus on käsinkosketeltavaa ja olemme lähentyneet parina viime aikoina.
Mieheni tuli takaisin viereeni nukkumaan ja seksi on alkanut viriämään uudelleen ja nyt pelkäänkin, onko tämä vain ohimenevä vaihe, vai jatkuuko tämä "onni".
Toisen lämpö ja saman peiton alla nukkuminen on jotain ihan muuta nyt, kuin aikaisemmin, juuri se toisen läheisyys siinä ja tieto, että rinnalla on ihminen, joka on ollut joskus se elämäni rakkaus.
Paljon ei puhuta, mutta kosketellaan sitäkin enemmän ja olemme taas ruvenneet katsomaan toisiamme silmiin. Ikä on tehnyt jotain, mitä en uskonut mahdolliseksi, erinlaisen onnen. - Pieni ihminen
yhdessä kuollaan? kirjoitti:
Me olemme kohta 50vuotias pariskunta ja viimeiset 5 vuotta on kyllä olleet kulissia. Tähän asti..
Eroakin on tahoillamme mietitty, mutta kummallakaan ei ole halua pariutua uudestaan, joten yhdessä on oltu.
Riidelty ei olla varmaan 7 vuoteen? Mieheni on hiljainen, joten aikaisemmat riitelyt riitelin itsekseni..
Asia, mistä nyt kirjoitan onkin tuo vanheneminen... Ainoa yhteinen asia, mitä olemme viime vuosina tehneet, on vanhempamme, jotka nyt tarvitsevat apuamme ja olemme joutuneet näkemään läheltä sen avuttomuuden, minkä vanhuus tuo...Elämän rajallisuus on käsinkosketeltavaa ja olemme lähentyneet parina viime aikoina.
Mieheni tuli takaisin viereeni nukkumaan ja seksi on alkanut viriämään uudelleen ja nyt pelkäänkin, onko tämä vain ohimenevä vaihe, vai jatkuuko tämä "onni".
Toisen lämpö ja saman peiton alla nukkuminen on jotain ihan muuta nyt, kuin aikaisemmin, juuri se toisen läheisyys siinä ja tieto, että rinnalla on ihminen, joka on ollut joskus se elämäni rakkaus.
Paljon ei puhuta, mutta kosketellaan sitäkin enemmän ja olemme taas ruvenneet katsomaan toisiamme silmiin. Ikä on tehnyt jotain, mitä en uskonut mahdolliseksi, erinlaisen onnen.kulissiavioliitto. Kumpikaan ei petä. Mutta ei silti oltaisi yhdessä, jos ei lapsia olisi. Avioliiton sisältö on meillä sitä, että lapsista on ihanaa, kun teemme jotain perheenä ja pidämme yhtestä pesää.Matkustellaan perheenä ja lapset nauttii. Ei riidellä lasten kuullen, mutta arvostus toista kohtaan, rakkaudesta puhumattakaan on hävinnyt kuin pieru Saharaan. Ensin vaimolta, sitten muutaman viime vuoden aikana minultakin. Luulin pitkään että meillä on hyvä elämä, mutta sitten aloin kysellä, miksi toisen käytös on muuttunut. Itseä ahdistaa 90 % ajasta. Seksiä useammin kuin kerran kahdessa viikossa, ei siis usein, mutta tarpeeksi. Yhteisiä kiinostuksen kohteita on lapsia lukuunottamatta vähän ja niistäkin on eriävät mielipteet. Rahan- ja ajankäytön prioriteetit menevät ristiin. Olen nähnyt mitä ero voi tehdä lapsille, joten ei tässä kyllä keveitä ratkaisuja ole, ja ratkaisujen aika on vasta kaukana edessä. Hassua kun monta vuotta oltiin niin rakastuneita ja onnellisia. On syksy eikö niin...
yhdessä kuollaan? kirjoitti:
Me olemme kohta 50vuotias pariskunta ja viimeiset 5 vuotta on kyllä olleet kulissia. Tähän asti..
Eroakin on tahoillamme mietitty, mutta kummallakaan ei ole halua pariutua uudestaan, joten yhdessä on oltu.
Riidelty ei olla varmaan 7 vuoteen? Mieheni on hiljainen, joten aikaisemmat riitelyt riitelin itsekseni..
Asia, mistä nyt kirjoitan onkin tuo vanheneminen... Ainoa yhteinen asia, mitä olemme viime vuosina tehneet, on vanhempamme, jotka nyt tarvitsevat apuamme ja olemme joutuneet näkemään läheltä sen avuttomuuden, minkä vanhuus tuo...Elämän rajallisuus on käsinkosketeltavaa ja olemme lähentyneet parina viime aikoina.
Mieheni tuli takaisin viereeni nukkumaan ja seksi on alkanut viriämään uudelleen ja nyt pelkäänkin, onko tämä vain ohimenevä vaihe, vai jatkuuko tämä "onni".
Toisen lämpö ja saman peiton alla nukkuminen on jotain ihan muuta nyt, kuin aikaisemmin, juuri se toisen läheisyys siinä ja tieto, että rinnalla on ihminen, joka on ollut joskus se elämäni rakkaus.
Paljon ei puhuta, mutta kosketellaan sitäkin enemmän ja olemme taas ruvenneet katsomaan toisiamme silmiin. Ikä on tehnyt jotain, mitä en uskonut mahdolliseksi, erinlaisen onnen.mukaan parisuhteella on erilaiset tehtävät ihmisen elämänkaaressa. Nuorena se on enemmän intohimoa ja yhdessä olemisen opettelua, aikuisena perheen perustaminen ja lasten kasvatus. Kun lapset itsenäistyvät, alkaa molemmilla se oman elämänuraan painottaminen. Ura ei tarkoita pelkästään työuraa, vaan sitä itsensä toteuttamista. Tällöin sanotaankin miehen ja naisen olevan toisistaan kaikkein etäämmällä (n. 40 – 50 v.) ja sen jälkeen astuu kuvioon enemmän kumppanuus ja toveruus. Joskus nuo onnistuvan sen saman puolison kanssa, joskus noissa muutosvaiheissa vaihdetaan se kumppani.
Näin uusiosuhteessa elävänä painopiste on todellakin tuossa, mitä sanoit. Toinen on se rinnalla kulkija ja se jonka kanssa jaetaan elämän taival ehtoopuolella. Koen että suhde on syvempi ja merkityksellisempi kuin mitä nuoruuden suhteet. Ehkä tosin ei niin kiihkeä mutta syvää tyydytystä tuottavaa.- burnout
mummomuori kirjoitti:
mukaan parisuhteella on erilaiset tehtävät ihmisen elämänkaaressa. Nuorena se on enemmän intohimoa ja yhdessä olemisen opettelua, aikuisena perheen perustaminen ja lasten kasvatus. Kun lapset itsenäistyvät, alkaa molemmilla se oman elämänuraan painottaminen. Ura ei tarkoita pelkästään työuraa, vaan sitä itsensä toteuttamista. Tällöin sanotaankin miehen ja naisen olevan toisistaan kaikkein etäämmällä (n. 40 – 50 v.) ja sen jälkeen astuu kuvioon enemmän kumppanuus ja toveruus. Joskus nuo onnistuvan sen saman puolison kanssa, joskus noissa muutosvaiheissa vaihdetaan se kumppani.
Näin uusiosuhteessa elävänä painopiste on todellakin tuossa, mitä sanoit. Toinen on se rinnalla kulkija ja se jonka kanssa jaetaan elämän taival ehtoopuolella. Koen että suhde on syvempi ja merkityksellisempi kuin mitä nuoruuden suhteet. Ehkä tosin ei niin kiihkeä mutta syvää tyydytystä tuottavaa.Pitkä avioliittto meillä myös takana ..samassa sängyssä NUKUTAAN ei muuta enää pian 3 vuoteen.
Ei puhuta mitään.. aikuisten lapsien kautta kuulemme toistemme puheita.
En tiedä mitä tässä tekisi. Tunteet miestäni kohtaan ovat kuolleet..en tosiaan välitä hänestä enää.
Kolmansia osapuolia ei ole. Raskasta on tämäkin elämä. Inhoan myös koko hänen sukuaan..tosi pitkään olen heitä sietänyt. - kuollut liitto
burnout kirjoitti:
Pitkä avioliittto meillä myös takana ..samassa sängyssä NUKUTAAN ei muuta enää pian 3 vuoteen.
Ei puhuta mitään.. aikuisten lapsien kautta kuulemme toistemme puheita.
En tiedä mitä tässä tekisi. Tunteet miestäni kohtaan ovat kuolleet..en tosiaan välitä hänestä enää.
Kolmansia osapuolia ei ole. Raskasta on tämäkin elämä. Inhoan myös koko hänen sukuaan..tosi pitkään olen heitä sietänyt.se on meilläkin. Pitkä liitto takana. Osa lapsista opiskelee toisella paikkakunnalla ja osa vielä alakouluikäisiä.
Emme nuku samassa huoneessa miehen kanssa, seksiä oli viimeksi alkukesästä ja sekin vain stressin laukaisijana. En rakasta, enkä pidä miehestäni. Miehellä on läheisriippuvuus suhde. Hän tarvitsee jonkun, jonka kanssa elää kulissiavioliittoaan. Hänelle ei merkitse se, että rakkaus on loppu ja minua ällöttää koko mies. Emme tee mitään yhdessä, emmekä keskustele kuin tulevista viikon menoista ja ruokaostoksista.
Kolmansia osapuolia ei liitossamme ole.
Tätä se on nyt siihen asti, että jompikumpi prakaa. - kauan naimisissa
kuollut liitto kirjoitti:
se on meilläkin. Pitkä liitto takana. Osa lapsista opiskelee toisella paikkakunnalla ja osa vielä alakouluikäisiä.
Emme nuku samassa huoneessa miehen kanssa, seksiä oli viimeksi alkukesästä ja sekin vain stressin laukaisijana. En rakasta, enkä pidä miehestäni. Miehellä on läheisriippuvuus suhde. Hän tarvitsee jonkun, jonka kanssa elää kulissiavioliittoaan. Hänelle ei merkitse se, että rakkaus on loppu ja minua ällöttää koko mies. Emme tee mitään yhdessä, emmekä keskustele kuin tulevista viikon menoista ja ruokaostoksista.
Kolmansia osapuolia ei liitossamme ole.
Tätä se on nyt siihen asti, että jompikumpi prakaa.Jostain syystä muutamat usein käytetyt sanat ovat minusta vastenmielisiä. Onhan näitä, esim. narsisti ja nyt puheena oleva kulissiliitto.
Miettikääs nyt! Mikä sellainen kulissiliitto oikein on? Monet korostavat kulissien tuntomerkiksi seksin ja yhdyntöjen määrän. Monet vielä uskovat tietävänsä naapurin (tai pressaparin avioliiton) avioliiton tilan.
Jos kauan yhdessä eläneellä parilla on yhteisiä isoja asioita, kuten lapset, lapsenlapset, yhteinen arki, oma työnjako perheessä, aherrus pihassa tai mökillä, mitä ihmeen kulissia se on? Väliin hipaistaan toista, väliin katsotaan ja ymmärretään, että toinen on nyt väsynyt, vanhenemassa, on rehellinen ja ahkera yms., niin eikö tässä ole liitolle ihan tarpeeksi sisältöä?
Sillä lopultahan se, tunteeko itsensä yksinäiseksi liitossaan tai rakkaudettomaksi, on lähinnä oma tunne. Ehkä omaa oireilua muusta(kin) kuin avioliitosta johtuvaa.
Kulissit voi ajatella myös tukipuina. Nyt minulla menee huonosti, huomenna puoliso sairastaa. Mutta yhdessä eläen jaksetaan eikä anneta periksi. Elämä on monia pieniä asioita, jotka liimaavat ihmisiä yhteen. Ja oma vastuu on otettava myös omasta onnellisuudestaan. - burnout1
kuollut liitto kirjoitti:
se on meilläkin. Pitkä liitto takana. Osa lapsista opiskelee toisella paikkakunnalla ja osa vielä alakouluikäisiä.
Emme nuku samassa huoneessa miehen kanssa, seksiä oli viimeksi alkukesästä ja sekin vain stressin laukaisijana. En rakasta, enkä pidä miehestäni. Miehellä on läheisriippuvuus suhde. Hän tarvitsee jonkun, jonka kanssa elää kulissiavioliittoaan. Hänelle ei merkitse se, että rakkaus on loppu ja minua ällöttää koko mies. Emme tee mitään yhdessä, emmekä keskustele kuin tulevista viikon menoista ja ruokaostoksista.
Kolmansia osapuolia ei liitossamme ole.
Tätä se on nyt siihen asti, että jompikumpi prakaa.Kyllä niin tutulta tuntuu..se vaan ettei me puhuta mistään asioista. Ja vielä tuntuu että mieheni on jotenkin omahyväisen tuntuinen. Mutta luulenpa että jos tässä erotaan niin minä tulen kyllä toimeen ilman häntä.. mahtaakohan hän tulla sittenkään toimeen ilman minua????
- onnensa seppä
burnout1 kirjoitti:
Kyllä niin tutulta tuntuu..se vaan ettei me puhuta mistään asioista. Ja vielä tuntuu että mieheni on jotenkin omahyväisen tuntuinen. Mutta luulenpa että jos tässä erotaan niin minä tulen kyllä toimeen ilman häntä.. mahtaakohan hän tulla sittenkään toimeen ilman minua????
hyvä kysymys.
Vastaus on todennäköisesti että ei niin hyvin kuin sinun kanssa.
Mutta sitähän ei voi loputtomiin miettiä, että pärjääkö toinen vai ei.
Joskus on vaan pakko tehdä ratkaisuja meni miten meni.
Ja ne on tehtävä siinä tilanteessa ja ajassa; loputtomasti ei voi miettiä huomista.
Ja sinä et ole siinä vaiheessa vastuussa siitä, että jos se ei sitten osoittautuisikaan
oikeaksi ratkaisuksi jonkun toisen kannalta. - samma här
kuollut liitto kirjoitti:
se on meilläkin. Pitkä liitto takana. Osa lapsista opiskelee toisella paikkakunnalla ja osa vielä alakouluikäisiä.
Emme nuku samassa huoneessa miehen kanssa, seksiä oli viimeksi alkukesästä ja sekin vain stressin laukaisijana. En rakasta, enkä pidä miehestäni. Miehellä on läheisriippuvuus suhde. Hän tarvitsee jonkun, jonka kanssa elää kulissiavioliittoaan. Hänelle ei merkitse se, että rakkaus on loppu ja minua ällöttää koko mies. Emme tee mitään yhdessä, emmekä keskustele kuin tulevista viikon menoista ja ruokaostoksista.
Kolmansia osapuolia ei liitossamme ole.
Tätä se on nyt siihen asti, että jompikumpi prakaa.7 vuotta asuttu eri huoneissa,,mistään ei puhuta,kuin silloin kun tulee raha-asioista riitaa.Ruoka pitää löytyä leuan alle,mutta tunteet kuolleet jo aikapäiviä sitten.Kiristystä ja kidutusta.Kauanko tätä pitää jaksaa,,,lasten vuoksi enää muutama vuosi ja sitten tämä tyttö lähtee...Ihmisen ei ole tarkoitus olla kuin ilmaa ja vältellä kotonakin toisia ihmisiä.Parempi yksin kuin yhdessä ,näin on.
- Mä tiedän
Älä sanot ulkomaalainen haluaa oleskeluoikeuden suomen tai omaisuuden järjestelyissä!!! Ovatko kaikki ulkomaalaisia??? ( for example) Amerikaalaiset, Japanilaiset, Saksalaiset, Ruotselaiset ainakin eivät haluaa oleskeluoikeuden suomen tai omaisuuden järjestelyissä, koska suomi on matala palkka ja korkea vero maa, enemmään köyhä kuin Amerikaa, Japani, Saksa ja Ruotsi...ainakin! Mä itse olen Japanilainen, tiedän mellä on korkeampi teknikka ja korkeampi palkka ja matala vero kuin Suomi. Joten älä liian ylpeä ja tyhmä, aukit silmät katso koko maailmaa!!!
Älä vihainen, Mä huomena takaisin Japanin, nyt olen työmatka suomessa.:D - aviotilastomies
Hyvin kirjoitettu, noin se juuri on. Suomessa on maailman korkeimmat avioerotilastot ja onnellisimmat avioliitot - koska erotaan kun avioliitto ei tunnu enää hyvältä. Tämä muuttui avioliittolain myötä, jolloin eroprosentti hyppäsi ylös, mutta myös tyytyväisyys. Ainoastaan minua huolettaa se, että Suomessa lapset on kyllä unohdettu. Lapsien kannalta edes jonkinlainen liitto on parempi kuin ero (perhe saman katon alla), kunhan ei ole väkivaltaa tai henkistä kylmyyttä ja vanhemmat ottavat vastuun lapsista.
- mummomuori*
Mä tiedän kirjoitti:
Älä sanot ulkomaalainen haluaa oleskeluoikeuden suomen tai omaisuuden järjestelyissä!!! Ovatko kaikki ulkomaalaisia??? ( for example) Amerikaalaiset, Japanilaiset, Saksalaiset, Ruotselaiset ainakin eivät haluaa oleskeluoikeuden suomen tai omaisuuden järjestelyissä, koska suomi on matala palkka ja korkea vero maa, enemmään köyhä kuin Amerikaa, Japani, Saksa ja Ruotsi...ainakin! Mä itse olen Japanilainen, tiedän mellä on korkeampi teknikka ja korkeampi palkka ja matala vero kuin Suomi. Joten älä liian ylpeä ja tyhmä, aukit silmät katso koko maailmaa!!!
Älä vihainen, Mä huomena takaisin Japanin, nyt olen työmatka suomessa.:DOn paljon ulkomaalaisia, jotka tulevat ns. kulissiavioliiton varjolla suomeen. Tarkoittaa että pari ei ole päivääkään ollut yhdessä eivätkä aiokaan olla, edes seurustelumielessä. Näitä on ollut mm. Baltian maista tulevilla sekä Thaimaasta ja muualta Aasiasta.
Joskus avioliitto solmitaan vain omaisuuden suojaamiseksi esimerkiksi konkurssin varalta tai muutoin verottajalta piiloon. Vangit saattavat myös solmia saadakseen vain enemmän lomia kulissi liiton.
- nöyryyttävää
Olimme mieheni kanssa yhdessä 15v ja aika pian hän teki selväksi että hän nukkuu eri kerroksessa ja tuli selväksi että hän ei kykene normaaliin suhteeseen mutta oli vähän myöhästä kun talot ostettu ja lapsi tehty ja sitä vaan yritti pitää sitä jotain normaalia elämää yllä ja tehdä mitä muut tekee ja pitää huolta lapsesta vaikka minä olin todella epäonnellinen joka päivä heräsin sängystäni ja halusin tehdä itsemurhan koska suhteesta puuttui rakkaus, läheisyys ja totaalinen puhumisen puute mistään mutta joka päivä yritin repasta itseni ylös ja ulos ja elää sitä 'normaalia' elämää. Kukaan kuka meidät tunsi ei voisi uskoa mitä meillä kotona oli menossa. Sitten sain tarpeekseni ja pyysin että hän muuttaa pois ja niin kävi loppujen lopuksi, nyt siitä on 5 vuotta ja hän vieläkin roikkuu tossa koko ajan mukana jotenkin enkä pääse eroon vaikka mitä mutta löysin itseni taas vähitellen ja oli paras ja rohkein teko mitä oon ikinä tehnyt se ero ja toivon että kukaan muu ei jää sellaiseen. Sukuni ja lähi perheeni ei uskonut korviaan kun kerroin heille erostamme, en pystynyt kertomaan syitä koska hävetti että elin niin ja noin pitkäänkin. Jotkut sisarukseni eivät puhuneet minulle pariin vuoteen mutta nyt hekin alkavat pikku hiljaa. Syitä kulissi suhteisiin on paljon ja niistä voi olla vaikea lähteä koska ei normaalia oikein enää tiedäkkään tai usko että ikinä tulisi sitä. Nyky aikana on vaikea olla onnellisesti naimisissa mielestäni mutta toivon että joku päivä se vielä mullekkin käy.
- avioliitto3
Kyllä se on todella vaikeata yli 30 vuoden jälkeen sanoa toiselle..että nyt tosiaan jokin mättää..en ymmärrä kun miehelläni on ihan omat menot noin 15 min kotona..illalla noin 1 h..sekin puoliksi nukkuen ja sitten samaan sänkyyn..suu auki kuorsaten yön...ja taas sama alkaa joka saatanan viikko.. kyllä olen niin ahdistunut..enkä ymmärrä että eiko hän jo itsekin huomaa että tosiaan en kaipaa häntä enää yöksikään kotiin...voisi viettää sen ihan missä itse haluaa...
- vanha pari
Toivottavasti ei monelle tule se järkytyksenä, että viiskymppisenä kaipaa omaa tilaa enempi ja omaa rauhaa.
Se toinen siinä ärsyttää jatkuvasti olemassaolollaan ja parempi silloin on, kun on hajurakoa!
En silti erota halua, koska joskus on mukava mennä toisen kainaloon ja rakastella, mutta se olotila on kyllä tiessään seuraavana päivänä.
Tämmöistä se on, keski-ikäisten yhteiselo.
Mitä sitä keskustelisikaan enää ihmisen kanssa, joka on siinä rinnalla ollut puolet elämästä?
Kaikki keskustelut on jo keskusteltu, enää on vain asioita lapsista ja lehtien palstoilta.
Ei jaksa jauhaa vanhoja asioitakaan enään.- nainen**
Voi ei kun luin noita viestejä,,,,ollaan varmaan muutaman vuoden päästä samassa tilanteessa jos ei tehdä jotain. Kaikista liitoista paistaa läpi ettei niitä ole hoidettu hyvin siis ei olla vuosien varrella tehty mitään kaksin vaan annettu kaikki energia ja aika työlle ja lapsille. Oma suhde tarvii myös hoitoa ja yhteistä tekemistä jotta se jaksaa.
No paraskin puhuja,,,,itse meillä olin aina se joka teki ja järjesti, mies tuli mukana ja suurimman osan aikaa valitti, itse ei jaksanut koskaan mitään järkätä. No olen sen vuosien varrella huomannut, että vaikka kuinka yrittää nätisti, pessimistin päätä ei käännä mikään eikä sen ajatusmaailmaa saa positiivikseksi millään. Se on pirun ikävää sillä elämä valuu hukkaan valittaessa ja kulmia kurtistaessa. Enää en ole vuosiin mitään yhteistä järkännytkään, koska ei huvita. Mikähän siinä on ettei miehet koskaan järjestä mitään yllätystä vaimolleen?? Kaikki vain olettaa asioiden olevan hyvin, sitten ihmeetellään kun vaimo lähtee lätkiin..vois varmaan joskus kysyä oletko onnellinen, voinko tehdä jotain sen eteen, että olet onnellinen! - tämmöinen elämä
nainen** kirjoitti:
Voi ei kun luin noita viestejä,,,,ollaan varmaan muutaman vuoden päästä samassa tilanteessa jos ei tehdä jotain. Kaikista liitoista paistaa läpi ettei niitä ole hoidettu hyvin siis ei olla vuosien varrella tehty mitään kaksin vaan annettu kaikki energia ja aika työlle ja lapsille. Oma suhde tarvii myös hoitoa ja yhteistä tekemistä jotta se jaksaa.
No paraskin puhuja,,,,itse meillä olin aina se joka teki ja järjesti, mies tuli mukana ja suurimman osan aikaa valitti, itse ei jaksanut koskaan mitään järkätä. No olen sen vuosien varrella huomannut, että vaikka kuinka yrittää nätisti, pessimistin päätä ei käännä mikään eikä sen ajatusmaailmaa saa positiivikseksi millään. Se on pirun ikävää sillä elämä valuu hukkaan valittaessa ja kulmia kurtistaessa. Enää en ole vuosiin mitään yhteistä järkännytkään, koska ei huvita. Mikähän siinä on ettei miehet koskaan järjestä mitään yllätystä vaimolleen?? Kaikki vain olettaa asioiden olevan hyvin, sitten ihmeetellään kun vaimo lähtee lätkiin..vois varmaan joskus kysyä oletko onnellinen, voinko tehdä jotain sen eteen, että olet onnellinen!Noin se menee...
Meillä minä olin kanssa se, joka järjesteli ja suunnitteli, varsinkin kaikki reissut lasten kanssa. Nyt on lapset isoja, ei ne mukaan enää lähde.
Jos ajattelen reissua miehen kanssa kahdestaan,alan samantien miettiin, mitä sekin olisi: puhumatonta seurustelua kuivan ukkelin kanssa, jonka kieli ei laula kuin kännissä ja mitä siitä seuraisi: humalaisen ukon örinää, koko yön kähmintää ja alistumista seksiin, joka ei anna mitään ja loppuyö sen kuorsausta! Ei siis kiitos! Mieluummin unohdan koko reissut ja keskityn omiin harrastuksiini.
Kyllä se valitettavasti on niin, ettei siitä kumppanista löydy enään mitään, mikä nuorena viehätti, keski-ikäinen on keski-ikäinen, vaikka voissa paistaisi, sanon minä.
Ei siinä enää puhumiset auta.
En ole kuitenkaan itse mihinkään lähdössä, toinen keski-ikäinen ukkeli tuskin muuttaisi mitään. - sivullinnen
tämmöinen elämä kirjoitti:
Noin se menee...
Meillä minä olin kanssa se, joka järjesteli ja suunnitteli, varsinkin kaikki reissut lasten kanssa. Nyt on lapset isoja, ei ne mukaan enää lähde.
Jos ajattelen reissua miehen kanssa kahdestaan,alan samantien miettiin, mitä sekin olisi: puhumatonta seurustelua kuivan ukkelin kanssa, jonka kieli ei laula kuin kännissä ja mitä siitä seuraisi: humalaisen ukon örinää, koko yön kähmintää ja alistumista seksiin, joka ei anna mitään ja loppuyö sen kuorsausta! Ei siis kiitos! Mieluummin unohdan koko reissut ja keskityn omiin harrastuksiini.
Kyllä se valitettavasti on niin, ettei siitä kumppanista löydy enään mitään, mikä nuorena viehätti, keski-ikäinen on keski-ikäinen, vaikka voissa paistaisi, sanon minä.
Ei siinä enää puhumiset auta.
En ole kuitenkaan itse mihinkään lähdössä, toinen keski-ikäinen ukkeli tuskin muuttaisi mitään.Voi voi, tässä täytyy tehdä suhteelle jotain kun vielä ehtii. Täällä on hyviä vastauksia.
- Mimosa80---
Kyllähän tämä meidänkin liittomme on jo alkanut kulissia muistuttamaan. Nuorena mentiin naimisini ja tehtiin lapset ja nyt kun nuorin lapsi meni kouluun ja suurimmat kiireet alkoivat helpottaa niin sitä on vasta todella alkanut huomata että kuinka tyhjä liittomme onkaan. Puhetta ja rakkautta ei meillä paljoa enää ole, arkisista asioista kyllä pystymme puhumaan ja lapsista, mutta miehen asiat eivät kiinnosta minua lainkaan, eikä hänkään kysele minun asioistani yhtään mitään. Välillä tuntuu ihan kuin eläisin veljen kanssa enkä aviomieheni. Kyllä sitä rakkautta ja puhetta oli silloin aikoinaan, mutta jotenkin ne on vain tässä vuosikymmenen aikana kadonneet. Samassa sängyssä nukumme yhä, mutta satunnaista seksiä lukuunottamatta mitään muuta läheisyyttä välillämme ei ole, kaiken huipuksi minä olen tässä viime vuosien ajan ollut se joka tekee aloitteen seksiin, miehen edellisestä ehdotuksesta on varmaan jo useampi vuosi aikaa. Seksiä olen harrastanut lähinnä velvollisuudentunnosta ja siitä että en halua että se viimeinenkin linkki välillämme katoaa ja saampahan edes nauttia siitä läheisyydestä mitä en enää muilla liittomme osa-aluilla koe. En tosin usko että mies pettämään lähtisi vaikka seksiä ei enää välllämme olisikaan, mutta en kyllä halua lähteä testaamaan tuota oletusta, varsinkin kun seksi ei ole mitään pakkopullaa minulle koskaan ollut.
Taustoistamme sen verran että meillä molemmilla on uskonnollinen tausta ja juuri se oli syynä siihen että solmimme liittomme ja teimme lapset nuorina. Onneksi kumpikaan miestä ei ole mitenkään uskonnollinen ja omassa yhteisössämme vietämme hiljaista hengellistä elämää. Oli suuri vapautus aikoinaan kun onnistuin löytämään miehen joka suhtautui uskoon ja yhteisööme samalla tavalla kuin minä, mutta oli silti päättänyt jäädä osaksi tuota kaikkea. Avioero ei varmaan tule kysymykseenkään, sillä lapset ovat vielä nuoria ja miehessä ei oikeastaan mitään vikaa ole, ei ole alkoholismia, väkivaltaa ja pystymme keskustelemaan asioista ihan hyvässä hengessä. Mutta ei tämä kyllä enää mikään avioliittokaan ole, sillä olen jo pidemmän aikaa kokenut pidemmän yhdessäolon mieheni kanssa jopa tuskalliseksi sillä hän on hyvin etäinen. Onneksi aloitin työt tässä keväällä ja olen pyrkinyt tekemään vain iltavuoroa, kun taas mies on päivätöissä joten jotain lepoa olen kyllä saanut, ja uskon että kyllä tästä selvitään, ainakin siihen saakka kunnes lapset ovat tarpeksi isoja. Lisää lapsia emme aio hankkia ja jos liittomme ei tästä enää toivu, niin uskon että pystymme sen yhteisymmärryksessä päättämään. Nuorena solmitun liiton ainoaksi eduksi taitaakin jäädä tuo sen päättyminen, sillä ei ole mitään järkeä jäädä tähän liittoon mikäili se jatkuu nykyisellään sen jälkeen kun lapset ovat jo isoja. Ehkä se onni ja rakkaus löytyy jossain myöhemmässä vaiheessa elämää.- luonnon ehdoilla
Se on todella harmi, että se yhteinen säpinä ja toisen katseesta aikoinaan syntynyt intohimo katoaa tyystiin, mutta niin se menee. Minkäs teet.
Itse olen selitellyt sen mielessäni, että se on sitä biologiaa ja vain sitä.
Jos ei olisi nuorempana sitä tulta suhteessa, jäisivät ne lapset tekemättä ja maailmahan on tarkoitettu lisääntymään kaikilla elollisisilla.
Voi siinä olla luonnolla sormensa silläkin, että erotaan, kun on lapsiluku kumppanin kanssa täynnä.
Nimittäin, on aikaa tehdä vielä uudenkin kumppanin kanssa lapsia ja luontoäiti kiittää!
- solmussa
Oma suhteenikin on pitkälti tässä ketjussa esitettyjen suhteiden kaltainen, joten hämmennetään soppaa vielä uudella kertomuksella. Olen kolmekymppinen perheenisä, ja takana on tiivistä yhteiseloa puolison kanssa jo kymmenen vuotta. Tämä vuosi on ollut vaikea, ja vähitellen pidemmän aikaa pinnan alla kyteneet asiat ovat nousseet useammin ja useammin pintaan, eikä tyytymättömyydeltä voi välttyä. Sivusuhteita ei ole ollut kummallakaan, mutta suhde on muuttunut tottumuksen myötä kaveruudeksi ja kumppanuudeksi, jota yhteinen historia ja arki pitävät pitkälti koossa. Liittoa on leimannut melko alusta asti vaimon vähäinen seksuaalinen halukkuus, joka on vuosien mittaa vähentynyt entisestään. Olen itsekin vähitellen lakannut yrittämästä, ja viimeistään lasten syntymän jälkeen läheisyys on hiipunut suhteesta lähes kokonaan rakkauden tunteiden kohdistuessa lapsiin. Ensin jäi seksi, sitten suudelmat ja halaukset vaihtuivat etäisiksi poskipusuiksi ja hipaisuiksi ja nyt emme juuri koske toisiimme saati mene nukkumaan yhtä aikaa. Samaan aikaan oma tyytymättömyys on koko ajan kasvanut, koska kaipaisin myös miehen ja naisen välistä läheisyyttä niin tunnetasolla kuin seksuaalisestikin. Yhteinen aika kotona on eri huoneissa puuhastelua ja tätä läheisempi kanssakäyminen johtaa usein tiuskimiseen ja tilanteiden kärjistymiseen pienistäkin syistä. Eniten meitä yhdistävät pienet lapset, mutta avioliiton pitäisi olla muutakin kuin vanhemmuutta. Olemme olleet koko suhteen ajan yhdessä hyvin tiiviisti, nyt on helppo sanoa, että ehkä liiankin tiiviisti.
Vaimoa tunteettomuus ja rakkauden ja intohimon puute ei tunnu kovasti häiritsevän, ja hänelle yhteinen turvallinen koti ja rakkaus lapsiin tuntuvat riittävän elämän perustaksi. Muutaman kerran olen vuosien varrella eksynyt vieraaseen sänkyyn uteliaisuuttani ja läheisyydenkaipuuttani ja tunteakseni jotain sellaista, mitä en kotona koe. Pidemmän päälle kokemukset ovat jättäneet tyhjäksi, mutta en voi niitä varsinaisesti katuakaan vaikka en ole ollut niistä ylpeä. Vaimoni ei tiedä näistä tapauksista mitään vaikka tietääkin yleisellä tasolla tyytymättömyyteni ja sen, että kaipaan muuta. Olemme puhuneet suhdeasioista aika ajoin, mutta jotenkin asiat vain jäävät pyörimään paikallaan ja nousevat esiin taas hetken päästä hieman voimakkaampina. Olen alkanut pelätä, että elämäni urautuu ja eräänä päivänä herään katkerana, tyytymättömänä, ajatusteni syyllistämänä ja haaveeni unohtaneena. Tällä hetkellä moni asia ympärilläni muistuttaa siitä, mitä minulla ei ole. Vaimon lähellä en voi olla ajattelematta, että haluaisin vierelleni naisen, jonka syliin voisin heittäytyä ja jota kohtaan tuntisin lämpöä, halua, ihailua ja odotusta ja joka haastaisi ja innostaisi minua ja joka kokisi minut samalla tavalla. Raskauttavimmalta tuntuu se, etten tällä hetkellä halua tai jaksa yrittää lähentyä vaimooni tai miettiä sitä, voisiko suhdetta jotenkin korjata. Välitän kuitenkin vaimostani kumppanina ja arvostan häntä, ja haluan hänelle pelkkää parasta. Onhan hän merkittävä osa elämääni ja rakkaiden lasteni äiti!
Pelkästä suhteesta ja puolisosta luopuminen voisi olla helppoa, mutta niin moni asia elämässäni nivoutuu liittoon, että jäisin erossa itse lähes tyhjän päälle vähäisin turvaverkoin. Taloudellinen tilanteeni vaikeutuisi huomattavasti, ihmissuhteeni kaventuisivat merkittävästi samoin kuin lasten kanssa vietetty aika lasten omasta edusta ja turvallisen ja vakaan kasvuympäristön muuttumisesta puhumattakaan. Olemme vaimon kanssa huolehtivia ja rakastavia vanhempia, mutta tiuskiminen ja riitely (vaikkakaan ei kovin pahasti lasten kuullen) ovat yhä yleisempiä, emmekä enää jaksa sopia näitä riitoja. Eniten pelkään sitä, että rikon kotimme vain huomatakseni, että unelmani ja toiveeni ovat edelleen yhtä kaukana ja arki vain entistäkin karumpaa ja yksinäisempää.
Tällä hetkellä mietin siis sitä, onko kaipaamani vapaus kokea ja tuntea niin arvokasta, että sen takia kannattaisi nykyisen elämän tukipuita tai "kulisseja" lähteä purkamaan. Kunpa vastauksen selvittäminen olisikin helppoa...- Äiti vai vaimo..?
Tyypillinen mies tyypillisten asioittensa kanssa.
Kotona ei hyvä ja muuallakaan ei hyvä. Yksinäinen tulevaisuus pelottaa.
Mitään ei kuitenkaan osaa eikä halua tehdä liittonsa eteen. Naisen pitäisi vaan osata ja tehdä, että mies voisi tuntea olonsa onnelliseksi. Niinpä niin. Tyypillinen mies.
Vieraissa on kahlattu ja suhteet tyhjää antaviksi todettu ja ihmetellään, miksi vaimo on vieraantunut..Huoh!
No siitä voit olla ihan varma, että alkuaikojen kiihkoa et tule vaimosi kanssa ikinä tuntemaankaan enää, olethan pettänyt häntä kirjaimellisesti ja vieläpä monesti, etkä kadu niitäkään reissuja...
Miltä tuntuu, jospa vaimollasikin on ollut sivusuhteita, mutta ei ole vaivautunut sulle niistä kertoon. Ehkäpä hänkin sisimmässään muistelee vieraan kanssa nussimista, eikä enää kiihotu sinusta?
Minäkään en rakasta enää miestäni ja olen käynyt naimassa vieraan kanssa, enkä myöskään kadu, hyvää seksiähän se on ollut. Miehenikään ei tiedä näistä juttuistani ja olen varma, että miehellänikin on "reissuillaan" omat panonsa, luulee myös, etten minä tiedä..meillähän ei myöskään keskustella!
Mutta minä en ruikuta täällä unelmien perään ja realistina sen ymmärrän, että kiihko on ohi mieheni kanssa. Me eletään parina ja emme tiuski toisillemme, annan mieheni naida minua niin paljon kuin haluaa, mieshän ei tartte tunteita nautinnolleen, niin munasta talutettavia te olette. Ja minä naisena olen sen oivaltanut. - mummomuori*
kerrankin lukea rehellistä tekstiä.
Kuvasit aika hyvin sitä hiljalleen vieraantumista, mikä montaa suhdetta rasittaa. On vaikeaa sanoa mikä johti mihinkin, mutta niin vain kävi. Tekijöitä voi olla monta, sinulla omat ja vaimollasi omat. Hälytysmerkki on kun se keskinäinen hellyys lakastuu. Se yhteys mikä teidät aikoinaan sai yhteen, on loppunut.
Vaimosikin saattaa tuntea ihan samoja tunteita kuin sinä nyt ja on yhtä ihmeissään siitä, kuinka näin kävi? Hänkin saattaa tulkita sinua niin, ettet sinä juuri välitä vaikka intohimo on kadonnut. Olette pattitilanteessa, jossa kumpikin odottaa toisen siirtoa. Ikävä kyllä, moni ratkaisee sen niin että menee vieraisiin ja ”kärähtää” – usein ihan tietoisesti.
Erossa mies on liian usein se häviäjä. Jotenkin se vaimo on ollut sosiaalisen verkoston ylläpitäjä ja kannattaja. Nyt sinä joudut itse luomaan verkostosi, se vie tosin vähän aikaa, mutta on mahdollinen. Taloudellinen tilanne tiukkenee molemmilla. Lasten kanssa vietetty aika taas riippuu siitä, millaisen sopimuksen saatte aikaan. Jos asutte lähekkäin, eikä turhia kostojuttuja ole, lapset voivat seilata välillänne melko vapaasti. Toki voit sinäkin olla se huolehtijavanhempi.
Entä jos nostat asian esiin ja katsot mihin se vie? Kerrot mitä kaipaat, annat eri vaihtoehtoja ja kuuntelet kuinka vaimosi niihin vastaa. Älä kuitenkaan odota ihan samana iltana vastausta, vaan anna hänen kypsytellä sitä. - solmussa
Äiti vai vaimo..? kirjoitti:
Tyypillinen mies tyypillisten asioittensa kanssa.
Kotona ei hyvä ja muuallakaan ei hyvä. Yksinäinen tulevaisuus pelottaa.
Mitään ei kuitenkaan osaa eikä halua tehdä liittonsa eteen. Naisen pitäisi vaan osata ja tehdä, että mies voisi tuntea olonsa onnelliseksi. Niinpä niin. Tyypillinen mies.
Vieraissa on kahlattu ja suhteet tyhjää antaviksi todettu ja ihmetellään, miksi vaimo on vieraantunut..Huoh!
No siitä voit olla ihan varma, että alkuaikojen kiihkoa et tule vaimosi kanssa ikinä tuntemaankaan enää, olethan pettänyt häntä kirjaimellisesti ja vieläpä monesti, etkä kadu niitäkään reissuja...
Miltä tuntuu, jospa vaimollasikin on ollut sivusuhteita, mutta ei ole vaivautunut sulle niistä kertoon. Ehkäpä hänkin sisimmässään muistelee vieraan kanssa nussimista, eikä enää kiihotu sinusta?
Minäkään en rakasta enää miestäni ja olen käynyt naimassa vieraan kanssa, enkä myöskään kadu, hyvää seksiähän se on ollut. Miehenikään ei tiedä näistä juttuistani ja olen varma, että miehellänikin on "reissuillaan" omat panonsa, luulee myös, etten minä tiedä..meillähän ei myöskään keskustella!
Mutta minä en ruikuta täällä unelmien perään ja realistina sen ymmärrän, että kiihko on ohi mieheni kanssa. Me eletään parina ja emme tiuski toisillemme, annan mieheni naida minua niin paljon kuin haluaa, mieshän ei tartte tunteita nautinnolleen, niin munasta talutettavia te olette. Ja minä naisena olen sen oivaltanut.Jos nyt kuitenkin luettaisiin, mitä kirjoitetaan ilman ennakkoasenteita ja valmiita oletuksia. Mistähän sait päähäsi sen, että mielestäni "naisen pitäisi vaan osata ja tehdä, että mies tuntee olonsa onnelliseksi"? Kyllä minä kaipaan enemmänkin sitä, että voin itse tehdä naisen onnelliseksi eri tavoin ja nähdä sen naisen silmissä mitenkään omaa fyysistä tai henkistä nautintoani korostamatta. Toimiva suhde ei kuitenkaan perustu vain omiin haluihin tai toisen halujen tyydyttämiseen. Ei naisen tarvitse mitään sirkustemppuja tehdä vaan haluta vain riittävän paljon samoja asioita, jotta yhteinen elämä on mielekästä. Perusongelmahan omassa suhteessani on se, että vaimo perustaa onnellisuutensa voimakkaammin eri asioihin kuin minä, jolloin suhteen vastavuoroisuus ei toteudu. On kyse paljon muustakin kuin seksistä tai munasta taluttamisesta, ja olisi typeryyttä olla olematta epävarma ja pelokaskin tilanteessa, jossa elämän tärkeäksi koetut asiat ovat ajautuneet ristiriitaan. En minä halua tehdä mitään radikaalia päätöstä miettimättä tarkkaan, mitä haluan. Totta on tosin sekin, ettei liika vatvominenkaan ole hyväksi vaan pitää myös pystyä tekemään päätöksiä ja seistä niiden takana.
Ihan hyvä kuitenkin, että teillä vapaa suhde ja molemminpuolinen vieraissa käyminen toimii arjen häiriintymättä. Itse en sellaista kuviota pitemmän päälle jaksaisi ja sen takia näitä asioita nytkin ääneen ajattelen.
Ja korjauksena vielä, että ainakin tämä mies kaipaa nautintonsa ja hyvinvointinsa eteen tunteita, eikä siihen pelkkä nainti riitä. Jos kyse olisikin pelkästä kliinisestä seksinpuutteesta, ongelman voisi helposti korjata vaikka hankkimalla sopiva vakipano. - kulissien takaa
tyhjän päälle on harvoin sellainen vaihtoehto, jota kukaan tosissaan harkitsee.
Yleensä tilanne on sellainen, että mies ajautuu ensin suhteeseen ja sitten jättää
perheensä toisen naisen takia. Toisin päin tämä harvemmin tapahtuu, koska nainen
on yleensä enemmän lapsissa kiinni ja hänellä tuskin olisi halua tai edes mahdollisuutta
sivusuhteeseen. Monelle naiselle pettäminen voi olla myös sellainen asia, joka ilman muuta
johtaisi avioliiton ja perheen hajoamiseen varsin ikävällä tavalla. Yleensä nainen alkaa suhteeseen
toisen miehen kanssa vasta tilanteessa, jossa mies on jättänyt perheensä tai jollain muulla tavalla
kaltoin kohdellut perhettään. Eroaminen ilman kolmatta osapuolta tuskin on missään tilanteessa
mahdollinen tai todennäköistä, vaikka siihen ei olisi mitään taloudellisia tms. esteitä.
Elämä lapsiperheessä on hyvin sitovaa ja omaa aikaa on vaikea järjestää. Jos mies eroaa,
niin lapset jäävät yleensä äidille ja mies on vapaampi aloittamaan elämän uudessa suhteessa.
Mies myös hakee suhteelta niitä asioita, jotka ovat ehkä vähentyneet lasten synnyttyä ja yhteisen
ajan vähennettyä. Nainen sen sijaan yleensä keskittyy erityisesti lasten hyvinvointiin ja ajattelee
ensisijaisesti lasten parasta ja vasta sitten omaa parasta. Parisuhteen tai läheisyyden puuttuminen
ei ole niin iso asia, vaikka se tietysti on myös tärkeää. Mutta moni on valmis tinkimään muusta ja
omasta hyvinvoinnistaan, niin kauan kuin ei ole mitään isoja ongelmia.
Uuden kumppanin ja lapsiperheen yhdistäminen on vaikea tilanne varsinkin, jos kumppanilla ei ole
lapsia. Siinä missä toinen haaveilee kumppanin ja perheen yhteisestä ajasta, niin toinen haaveilee ainoastaan kumppanin kanssa vietetystä ajasta. Lähtökohdat on hyvin erilaiset ja joka tapauksessa
kaikki osapuolet joutuvat uhraamaan ja joustamaan paljon. Ja tietysti on todella tärkeä kysymys sekin,
onko ratkaisu lapsille hyvä. Jonkun ajan päästä uutta kumppania alkaa vähitellen ärsyttämään, kun
ne 'kakarat' pyörivät koko ajan jaloissa eikä sen oman kullan kanssa olekaan sitä yhteistä aikaa. Ja
toisaalta sitä toista huolestuttaa, jos lapsilla tai entisellä kumppanilla ilmenee jotain ongelmia avioeron
takia. Tilanne on myös hankala, jos uudelle kumppanille ja tälle toiselle syntyy yhteisiä lapsia. (Mikä
sekään ei koskaan kuitenkaan ole itsestäänselvyys, ja myös asia mikä voi tulla väliin) Ajattele asiaa
vaikka siltä kannalta, että lapsesi hajottaa tuliterän kännykkäsi. Jos se on oma lapsi, niin annat sen
anteeksi (vaikka olisi maksanut mitä). Jos se on lapsi entisestä liitosta, niin yrität antaa anteeksi,
mutta oikeasti se vituttaa sinua kuitenkin huomattavasti enemmän kuin jos se olisi oma lapsi. Voi olla,
että uutta kumppania jossain vaiheessa alkaa myös kaduttamaan, ettei tullut hankittua omaa perhettä, vaan tuli sitouduttua toisen lapsiin. Pitää miettiä tarkkaan, mitä haluaa. Hajonnutta perhettä ei myöskään
voi enää saada kasaan eli päätökset ovat aina lopullisia (vaikka ei olisivatkaan sitten lopullisia). - Osta tutti itsellesi
solmussa kirjoitti:
Jos nyt kuitenkin luettaisiin, mitä kirjoitetaan ilman ennakkoasenteita ja valmiita oletuksia. Mistähän sait päähäsi sen, että mielestäni "naisen pitäisi vaan osata ja tehdä, että mies tuntee olonsa onnelliseksi"? Kyllä minä kaipaan enemmänkin sitä, että voin itse tehdä naisen onnelliseksi eri tavoin ja nähdä sen naisen silmissä mitenkään omaa fyysistä tai henkistä nautintoani korostamatta. Toimiva suhde ei kuitenkaan perustu vain omiin haluihin tai toisen halujen tyydyttämiseen. Ei naisen tarvitse mitään sirkustemppuja tehdä vaan haluta vain riittävän paljon samoja asioita, jotta yhteinen elämä on mielekästä. Perusongelmahan omassa suhteessani on se, että vaimo perustaa onnellisuutensa voimakkaammin eri asioihin kuin minä, jolloin suhteen vastavuoroisuus ei toteudu. On kyse paljon muustakin kuin seksistä tai munasta taluttamisesta, ja olisi typeryyttä olla olematta epävarma ja pelokaskin tilanteessa, jossa elämän tärkeäksi koetut asiat ovat ajautuneet ristiriitaan. En minä halua tehdä mitään radikaalia päätöstä miettimättä tarkkaan, mitä haluan. Totta on tosin sekin, ettei liika vatvominenkaan ole hyväksi vaan pitää myös pystyä tekemään päätöksiä ja seistä niiden takana.
Ihan hyvä kuitenkin, että teillä vapaa suhde ja molemminpuolinen vieraissa käyminen toimii arjen häiriintymättä. Itse en sellaista kuviota pitemmän päälle jaksaisi ja sen takia näitä asioita nytkin ääneen ajattelen.
Ja korjauksena vielä, että ainakin tämä mies kaipaa nautintonsa ja hyvinvointinsa eteen tunteita, eikä siihen pelkkä nainti riitä. Jos kyse olisikin pelkästä kliinisestä seksinpuutteesta, ongelman voisi helposti korjata vaikka hankkimalla sopiva vakipano."Kummallakaan ei ole ollut sivusuhteita....." ja sitten perään "Muutaman kerran olen eksynyt vieraisiin sänkyihin vuosien varrella..."
Siis mitä selittelet? Oot huorannut vai et oo huorannut?
Jos oot huorannut, niin luottamus on silloin suhteestanne mennyt ja mahdollisuus aitoon rakkauteen.
Nyt sitten yrität pärjäillä jämillä...
Miehet on juuri tuota, munasta talutettavia idiootteja, valitettavasti todistit sen kirjoituksellasi taas itsekkin. Hae baarihuorilta lämpös, sen olet ansainnut. - Myös solmussa
Osta tutti itsellesi kirjoitti:
"Kummallakaan ei ole ollut sivusuhteita....." ja sitten perään "Muutaman kerran olen eksynyt vieraisiin sänkyihin vuosien varrella..."
Siis mitä selittelet? Oot huorannut vai et oo huorannut?
Jos oot huorannut, niin luottamus on silloin suhteestanne mennyt ja mahdollisuus aitoon rakkauteen.
Nyt sitten yrität pärjäillä jämillä...
Miehet on juuri tuota, munasta talutettavia idiootteja, valitettavasti todistit sen kirjoituksellasi taas itsekkin. Hae baarihuorilta lämpös, sen olet ansainnut.Rehellistä ja viisasta pohdiskelua, harmi että olet saanut asiattomia vastauksia. Olen itse eronnut puolisen vuotta sitten, yritettyäni sitä ennen epätoivoisesti saada yhteyden mieheeni useiden vuosien ajan. Se ei koskaan onnistunut, ja lopulta en enää jaksanut yksinäistä rinnakkaiseloa ja vieraantuneisuutta.
Aivan samoja asioita kuin sinä pohdin minäkin vuosien ajan. Nyt kun ero on tapahtunut, moni noista uhkista on toteutunut, mutta moni asia on mennyt paremmin kuin pelkäsin. On myöhäistä miettiä, mitä olisi voinut tehdä toisin, mutta silti mietin sitä edelleen. Tiedän vain, etten olisi voinut jatkaa sitä elämää enää yhtään kauemmin, poltin itseni aivan loppuun. Silti kaipaan sitä turvallisuutta ja jatkuvuutta, jonka avioliitto ja vuodesta toiseen melko samanlaisena ja tuttuna jatkuva arki antoivat. Nyt elämä on uusi ja vieras, ja tulevaisuus pelottaa. Ero on vielä paljon raskaampaa ja tuskallisempaa kuin etukäteen edes tajuaa. En tiedä, olisiko meidän yhteistä elämää voitu pelastaa, mutta jälkiviisaana toivon, että olisimme menneet ajoissa parisuhdeterapiaan.
Kun lapset ovat pieniä, naisen huomio ja energia kohdistuvat lähes täydellisesti heihin. Jos nainen vielä käy töissä, se täyttää ajan ja ajatukset suuren osan valveillaoloajasta. Parisuhde unohtuu, siitä tulee arjen pyörittämisen väline. Ehkä sun vain täytyy ryöstää vaimosi aika ajoin kokonaan itsellesi, niin että voitte rauhassa kohdata toisenne, jakaa ajatuksia ja toiveita ja löytää tuntumaa tunteisiin. - Myös solmussa
Rehellistä ja viisasta pohdiskelua, harmi että olet saanut asiattomia vastauksia. Olen itse eronnut puolisen vuotta sitten, yritettyäni sitä ennen epätoivoisesti saada yhteyden mieheeni useiden vuosien ajan. Se ei koskaan onnistunut, ja lopulta en enää jaksanut yksinäistä rinnakkaiseloa ja vieraantuneisuutta.
Aivan samoja asioita kuin sinä pohdin minäkin vuosien ajan. Nyt kun ero on tapahtunut, moni noista uhkista on toteutunut, mutta moni asia on mennyt paremmin kuin pelkäsin. On myöhäistä miettiä, mitä olisi voinut tehdä toisin, mutta silti mietin sitä edelleen. Tiedän vain, etten olisi voinut jatkaa sitä elämää enää yhtään kauemmin, poltin itseni aivan loppuun. Silti kaipaan sitä turvallisuutta ja jatkuvuutta, jonka avioliitto ja vuodesta toiseen melko samanlaisena ja tuttuna jatkuva arki antoivat. Nyt elämä on uusi ja vieras, ja tulevaisuus pelottaa. Ero on vielä paljon raskaampaa ja tuskallisempaa kuin etukäteen edes tajuaa. En tiedä, olisiko meidän yhteistä elämää voitu pelastaa, mutta jälkiviisaana toivon, että olisimme menneet ajoissa parisuhdeterapiaan.
Kun lapset ovat pieniä, naisen huomio ja energia kohdistuvat lähes täydellisesti heihin. Jos nainen vielä käy töissä, se täyttää ajan ja ajatukset suuren osan valveillaoloajasta. Parisuhde unohtuu, siitä tulee arjen pyörittämisen väline. Ehkä sun vain täytyy ryöstää vaimosi aika ajoin kokonaan itsellesi, niin että voitte rauhassa kohdata toisenne, jakaa ajatuksia ja toiveita ja löytää tuntumaa tunteisiin. - Tunteellinen mies
Olen ollut 25 vuotta naimisissa, tehnyt enemmän kotiin liittyviä askareita kuin vaimoni, huolehtinut lasten harrastuksista jne. Liiton alkuaikoina en huomannut puolisoni narsistisuutta kun rakastin niin voimakkaasti mutta viime vuosina olen sen vasta havainnut. Hän ajattelee vain itseään, ainoat kommentit liittyvät negatiivisuuteen. Voitteko kuvitella koko 25 vuoden aikana hän ei ole koskaan tehnyt aloitetta lähestyä minua, tulla viereeni, koskettaa tai antaa suukkoa vaan aina olen ollut minä joka olen lähestynyt halimaan. Ja lisäksi kaikki ne muut narsistisuuteen liittyvät piirteet joista yksi pahin on varmaan se että hän on aina "oikeassa". Voitte kuvitella mitä tapahtui kun minä lopetin huomioimisen ja läheisyyden osoittamisen. Läheisyyttä tai seksiä ei ole ollut enää pitkään aikaan. Olen kohdannut ihania naisia tässä viime vuosien aikana mutat en ole pystynyt tekemään ratkaisua. Mitä tässä pitäisi tehdä erota vai jatkaa?
- karvanmanteli
ei ole ollut mutta siltikin olet josksu päätynyt vieraaseen sänkyyn. Eikös ne ole niitä sivusuhteita? Vainosi vaistoaa, usko pois. Itsestä se lähtee, elämänsä ja yhteisen elämän muuttaminen - jos halua on.
- laput pois silmiltä
Myös solmussa kirjoitti:
Rehellistä ja viisasta pohdiskelua, harmi että olet saanut asiattomia vastauksia. Olen itse eronnut puolisen vuotta sitten, yritettyäni sitä ennen epätoivoisesti saada yhteyden mieheeni useiden vuosien ajan. Se ei koskaan onnistunut, ja lopulta en enää jaksanut yksinäistä rinnakkaiseloa ja vieraantuneisuutta.
Aivan samoja asioita kuin sinä pohdin minäkin vuosien ajan. Nyt kun ero on tapahtunut, moni noista uhkista on toteutunut, mutta moni asia on mennyt paremmin kuin pelkäsin. On myöhäistä miettiä, mitä olisi voinut tehdä toisin, mutta silti mietin sitä edelleen. Tiedän vain, etten olisi voinut jatkaa sitä elämää enää yhtään kauemmin, poltin itseni aivan loppuun. Silti kaipaan sitä turvallisuutta ja jatkuvuutta, jonka avioliitto ja vuodesta toiseen melko samanlaisena ja tuttuna jatkuva arki antoivat. Nyt elämä on uusi ja vieras, ja tulevaisuus pelottaa. Ero on vielä paljon raskaampaa ja tuskallisempaa kuin etukäteen edes tajuaa. En tiedä, olisiko meidän yhteistä elämää voitu pelastaa, mutta jälkiviisaana toivon, että olisimme menneet ajoissa parisuhdeterapiaan.
Kun lapset ovat pieniä, naisen huomio ja energia kohdistuvat lähes täydellisesti heihin. Jos nainen vielä käy töissä, se täyttää ajan ja ajatukset suuren osan valveillaoloajasta. Parisuhde unohtuu, siitä tulee arjen pyörittämisen väline. Ehkä sun vain täytyy ryöstää vaimosi aika ajoin kokonaan itsellesi, niin että voitte rauhassa kohdata toisenne, jakaa ajatuksia ja toiveita ja löytää tuntumaa tunteisiin."asiattomia vastauksia"??
Ketjun lukeneena pitää nyt itsekkin kommentoida ja ihmetellä, että mitä asiattomia vastauksia?
Kyllä se vieraissa käyminen on edelleenkin se suurin syy, miksi erotaan, enkä osaa edes kuvitella, että joku hemmo luulee rakkauden vielä palautuvan vaimonsa kanssa, kun on vieraissa pedissä rypenyt. Eikä ole jäänyt edes yhteen kertaan???
Suhdehan onnistuessaan vaatii luottamusta ja miten ed.herra voisi sitä edes odottaa, jos ei ole näitä siittämisiään vaimonsa kanssa selvittänyt?
Meillä mies tunnusti vieraissa käynnin ja päätimme yrittää vielä, mutta vieläkään ei ole luottamus täysin palautunut, elän kuitenkin toiveissa, että se palautuu...Eli meillä ON toivoa.
Prosessi alkaa kuitenkin rehellisyydestä, joten suosittelen pettänyttä herraakin olemaan kerrankin rehellinen!
Vastaukset on olleet rankkoja, mutta rehellisiä! Lässytykset eivät auta ketään! - ....
Hommaa se vakipano, jos kerran pettäminen on tullut sulle muutenkin jo tutuksi liitossasi ja vaimosi ei seksistä kanssasi välitä.
Kyllä sen vakipanonkin kanssa voi tunteita kokea..
Kun lapset ovat tarpeeksi vanhoja, lähdet sitten onneasi etsimään.
Elämä tuntuu menevän siinä teillä kummallakin aivan hukkaan, jos lapsetkin joutuu kahta rakkikoiraa vielä siinä kuunteleen.
Et voi pakottaa vaimoasi tunteiluun, voit vain itse siihen antautua ja katsoa, käykö kala koukkuun...ja mikä kala. - tämä vaimo lähti
karvanmanteli kirjoitti:
ei ole ollut mutta siltikin olet josksu päätynyt vieraaseen sänkyyn. Eikös ne ole niitä sivusuhteita? Vainosi vaistoaa, usko pois. Itsestä se lähtee, elämänsä ja yhteisen elämän muuttaminen - jos halua on.
Kyllä se on vaimoilta pois, minkä sivusuhteet saa...
Ehkä vaimo on silloin pyörinyt yksin sängyssä ja vaistonnut miehen olevan väärässä pesässä.
Nyt on sitten varmaan jo liian myöhäistä.
Meillä ainakin oli. - Kamat kantoon!
Tunteellinen mies kirjoitti:
Olen ollut 25 vuotta naimisissa, tehnyt enemmän kotiin liittyviä askareita kuin vaimoni, huolehtinut lasten harrastuksista jne. Liiton alkuaikoina en huomannut puolisoni narsistisuutta kun rakastin niin voimakkaasti mutta viime vuosina olen sen vasta havainnut. Hän ajattelee vain itseään, ainoat kommentit liittyvät negatiivisuuteen. Voitteko kuvitella koko 25 vuoden aikana hän ei ole koskaan tehnyt aloitetta lähestyä minua, tulla viereeni, koskettaa tai antaa suukkoa vaan aina olen ollut minä joka olen lähestynyt halimaan. Ja lisäksi kaikki ne muut narsistisuuteen liittyvät piirteet joista yksi pahin on varmaan se että hän on aina "oikeassa". Voitte kuvitella mitä tapahtui kun minä lopetin huomioimisen ja läheisyyden osoittamisen. Läheisyyttä tai seksiä ei ole ollut enää pitkään aikaan. Olen kohdannut ihania naisia tässä viime vuosien aikana mutat en ole pystynyt tekemään ratkaisua. Mitä tässä pitäisi tehdä erota vai jatkaa?
Lapset ovat varmaan jo ainakin teinejä, jos ei jo pois kotoakin?
Jos kerran et ole tyytyväinen ja vaimo on narsisti, niin lähde viettämään vanhuutesi eri naisen kanssa, jos niitäkin kerran on pilvin pimein?
Ratkaisu on kohdallasi todella helppo! - on oikeasti
Äiti vai vaimo..? kirjoitti:
Tyypillinen mies tyypillisten asioittensa kanssa.
Kotona ei hyvä ja muuallakaan ei hyvä. Yksinäinen tulevaisuus pelottaa.
Mitään ei kuitenkaan osaa eikä halua tehdä liittonsa eteen. Naisen pitäisi vaan osata ja tehdä, että mies voisi tuntea olonsa onnelliseksi. Niinpä niin. Tyypillinen mies.
Vieraissa on kahlattu ja suhteet tyhjää antaviksi todettu ja ihmetellään, miksi vaimo on vieraantunut..Huoh!
No siitä voit olla ihan varma, että alkuaikojen kiihkoa et tule vaimosi kanssa ikinä tuntemaankaan enää, olethan pettänyt häntä kirjaimellisesti ja vieläpä monesti, etkä kadu niitäkään reissuja...
Miltä tuntuu, jospa vaimollasikin on ollut sivusuhteita, mutta ei ole vaivautunut sulle niistä kertoon. Ehkäpä hänkin sisimmässään muistelee vieraan kanssa nussimista, eikä enää kiihotu sinusta?
Minäkään en rakasta enää miestäni ja olen käynyt naimassa vieraan kanssa, enkä myöskään kadu, hyvää seksiähän se on ollut. Miehenikään ei tiedä näistä juttuistani ja olen varma, että miehellänikin on "reissuillaan" omat panonsa, luulee myös, etten minä tiedä..meillähän ei myöskään keskustella!
Mutta minä en ruikuta täällä unelmien perään ja realistina sen ymmärrän, että kiihko on ohi mieheni kanssa. Me eletään parina ja emme tiuski toisillemme, annan mieheni naida minua niin paljon kuin haluaa, mieshän ei tartte tunteita nautinnolleen, niin munasta talutettavia te olette. Ja minä naisena olen sen oivaltanut.aika säälittävää. Ihan oikeasti.. annat käyttää itseäsi ja halveksit miestäsi ja itseäsi. Olette molemmat pässejä, joita viedään narusta.
Herätkää!!! - Miesihanteeni?
Tuli sanaton olotila lukiessani kyseistä tekstiäsi. Onko tällaisia miehiä olemassa, jotka osaavat kirjoittaa ja kertoa rakkaudesta, mutta ,yös sen kaipuusta fiksusti. Olen luullut, että sellaisia miehiä ei ole. Osaat kaivata, ikävöidä vaimoasi muutenki kuin seksuaalisesti. Sinä varmaan puhut tunteistasi muutenkin. Vaimosi ei oikeasti tiedä miten hyvä mies sillä olisi kun siihen suhteeseen panostaisi. Täytyy sanoa, että kateeksi käy!!
- valheesta
"Sivusuhteita ei ole ollut kummallakaan, mutta.." ...Sinähän laskettelet puuta heinää!
"Muutaman kerran olen vuosien varrella eksynyt vieraaseen sänkyyn uteliaisuuttani ja läheisyydenkaipuuttani ja tunteakseni jotain sellaista, mitä en kotona koe.." MIKÄS se tämä sitten on??? - mistäteitäriittää!!!
Miesihanteeni? kirjoitti:
Tuli sanaton olotila lukiessani kyseistä tekstiäsi. Onko tällaisia miehiä olemassa, jotka osaavat kirjoittaa ja kertoa rakkaudesta, mutta ,yös sen kaipuusta fiksusti. Olen luullut, että sellaisia miehiä ei ole. Osaat kaivata, ikävöidä vaimoasi muutenki kuin seksuaalisesti. Sinä varmaan puhut tunteistasi muutenkin. Vaimosi ei oikeasti tiedä miten hyvä mies sillä olisi kun siihen suhteeseen panostaisi. Täytyy sanoa, että kateeksi käy!!
Vieraissa käyvä Auervaara ja sulla heti housut kastu??
Luuletkos, ettei sua pettäis?? Tollo.... - Lipsahtiko?
valheesta kirjoitti:
"Sivusuhteita ei ole ollut kummallakaan, mutta.." ...Sinähän laskettelet puuta heinää!
"Muutaman kerran olen vuosien varrella eksynyt vieraaseen sänkyyn uteliaisuuttani ja läheisyydenkaipuuttani ja tunteakseni jotain sellaista, mitä en kotona koe.." MIKÄS se tämä sitten on???Eipä oo "heppuliheikki solmuineen" tullut enää vastaileen, enkä ihmettele, munasi itsensä täysin! ;))))
- Solmussa
valheesta kirjoitti:
"Sivusuhteita ei ole ollut kummallakaan, mutta.." ...Sinähän laskettelet puuta heinää!
"Muutaman kerran olen vuosien varrella eksynyt vieraaseen sänkyyn uteliaisuuttani ja läheisyydenkaipuuttani ja tunteakseni jotain sellaista, mitä en kotona koe.." MIKÄS se tämä sitten on???""Sivusuhteita ei ole ollut kummallakaan, mutta.." ...Sinähän laskettelet puuta heinää!
"Muutaman kerran olen vuosien varrella eksynyt vieraaseen sänkyyn uteliaisuuttani ja läheisyydenkaipuuttani ja tunteakseni jotain sellaista, mitä en kotona koe.." MIKÄS se tämä sitten on???"
Vastataan nyt tauon jälkeen tähän sen enempää muihin pointteihin kajoamatta, kun kerta asia on mietityttänyt. Toki jokainen määritelköön "sivusuhteen" ja "vieraaseen sänkyyn eksymisen" tavallaan, mutta minulla sivusuhde on kuitenkin "suhde", joka edellyttää tavalla tai toisella pitkäkestoisuutta ja sitoutumista. Jos kerta varatun miehen muutama seksikokemus vieraan naisen kanssa tarkoittaa muutaman kommentoijan mielestä automaattisesti sivusuhdetta, eikö samalla logiikalla sinkkujen yhden yön jutuissa ole aina kyse suhteesta?
Eli sivusuhteita ei minulla ole ollut, mutta jokunen kertaluonteinen juttu kuitenkin. En minä näe tässä lausumassa mitään ristiriitaa, johon nyt pitäisi ehdoin tahdoin tarttua. Muutenkin parisuhteen problematiikan yksinkertaistaminen pelkkään seksiin tai sen puutteeseen (etenkin miesten kohdalla) tuntuu vastenmieliseltä.
tähän vastakohdan
Miten on, jos ollaankin yhdessä vain siksi että seksi pelaa?
Mitään muita yhteisiä yhdistäviä asioita ei ole, ei harrastuksia tai muita mielenkiinnon kohteita. Lapset ovat joka äidin tai isän kanssa muta perheenä ei olla yhdessä. Eikä muutenkaan mielellään liikuta parina juuri missään, sillä molemmilla on omat piirinsä missä liikkuvat.
Satun näet tietämään tällaisenkin pariskunnan…- mikä suhde se on?
tämä ei ole mikään vaihtoehto.
Kyllä pitää suhteessa olla muutakin yhteistä kuin seksi.
Jotain yhteistä tekemistä perheen kanssa ja jotain omaa tekemistä.
Ei voi myöskään lähteä siitä, että liikuttaisiin jossain omissa piireissä
(ei tarkoita ettei ollenkaan)
Jos yhdessä ollaan, niin sitten liikutaan pääasiassa yhdessä (minun mielestä). - Joku vaan
"Satun näet tietämään tällaisenkin pariskunnan."
Luulen, että melkein kaikki pariskunnat ovat tällaisia vaikkeivät varmaan suostuisi sitä itselleen tunnustamaan.
Puolisot ovat yhdessä, koska ovat aikoinaan ihastuneet toisiinsa ja sitten rakastuneet. Mutta on hirveän harvinaista, että olisi oikeasti yhteisiä kiinnostuksen kohteita. Rakkauden nimissä kumpikin puoliso jaksaa jopa vuosikausia uskotella itselleen, että yhdessä on kiva tehdä asioita. Lopulta sitten otetaan lusikka kauniiseen käteen ja tunnustetaan, että leikkauskohtia ei juuri ole.
Jos ei ole yhteisiä kiinnostuksen kohteita, siitä ei seuraa, ettei rakkautta olisi. Eikä erosta seuraa automaattisesti se, että löytäisi paremman kumppanin. - ei paljon mitään
Joku vaan kirjoitti:
"Satun näet tietämään tällaisenkin pariskunnan."
Luulen, että melkein kaikki pariskunnat ovat tällaisia vaikkeivät varmaan suostuisi sitä itselleen tunnustamaan.
Puolisot ovat yhdessä, koska ovat aikoinaan ihastuneet toisiinsa ja sitten rakastuneet. Mutta on hirveän harvinaista, että olisi oikeasti yhteisiä kiinnostuksen kohteita. Rakkauden nimissä kumpikin puoliso jaksaa jopa vuosikausia uskotella itselleen, että yhdessä on kiva tehdä asioita. Lopulta sitten otetaan lusikka kauniiseen käteen ja tunnustetaan, että leikkauskohtia ei juuri ole.
Jos ei ole yhteisiä kiinnostuksen kohteita, siitä ei seuraa, ettei rakkautta olisi. Eikä erosta seuraa automaattisesti se, että löytäisi paremman kumppanin.tulee taas mieleen nää erot naisten ja miesten välillä:
Nainen odottaa avioliitolta, että tehdään yhdessä kaikkea kivaa.
Sitten se huomaakin olevansa yksin lasten kanssa, kun mies on töissä
ja vapaa-aikanakin kiinnostunut enemmän omista jutuistaan
Mies odottaa avioliitolta seksiä.
Sitten se tulee kotiin ja näkee lopen uupuneen kotiäidin, joka lapset
sänkyyn laitettuaan ei jaksa edes kysyä miten päivä meni.
Onkos se nyt joku kumma oikeesti, jos tosta ei meinaa mitään syntyä?
Mies etsii sen muusansa avioliiton ulkopuolelta tai jos on kunnon mies,
niin kärvistelee hampaat irvessä ja ei jaksa panostaa perheeseen.
Nainen huolehtii lapsista, mutta ei jaksa panostaa enää avioliittoonsa tai
parisuhteeseensa.
Mitä sit muka jää jäljelle paitsi kulissit? - Katse eteenpäin!
ei paljon mitään kirjoitti:
tulee taas mieleen nää erot naisten ja miesten välillä:
Nainen odottaa avioliitolta, että tehdään yhdessä kaikkea kivaa.
Sitten se huomaakin olevansa yksin lasten kanssa, kun mies on töissä
ja vapaa-aikanakin kiinnostunut enemmän omista jutuistaan
Mies odottaa avioliitolta seksiä.
Sitten se tulee kotiin ja näkee lopen uupuneen kotiäidin, joka lapset
sänkyyn laitettuaan ei jaksa edes kysyä miten päivä meni.
Onkos se nyt joku kumma oikeesti, jos tosta ei meinaa mitään syntyä?
Mies etsii sen muusansa avioliiton ulkopuolelta tai jos on kunnon mies,
niin kärvistelee hampaat irvessä ja ei jaksa panostaa perheeseen.
Nainen huolehtii lapsista, mutta ei jaksa panostaa enää avioliittoonsa tai
parisuhteeseensa.
Mitä sit muka jää jäljelle paitsi kulissit?Se on sitä avioliittoa se. Normaalia semmoista.
MUTTA! Lapset kasvaa ja ovat enempi omissa menoissaan ja lopulta lähtevät.
Itse aloin tällaisessa tilanteessa porista kumppanin kanssa, että kohta ollaankin kahdestaan, mitäs sitten?
Kumpikin oltiin yli 40v ja hyväkuntoisia, joten siinä mielessä puoli elämää vielä elettävänä!
Mietittiin, mille alettaisiin ja siitä se lähti! Ensimmäinen kahdenkeskinen reissu tuntui aluksi typerältä, mutta olikin tosi kivaa ja jatkoa on seurannut! Nyt on aikaa hoitaa tätä parisuhdetta ja tehdä kaikkia kaksistaan. Kummallakin on omia juttuja, mutta nykyään enenemässä määrin yhteisiäkin.
Nyt on suunnitteilla lähteä Norjaan autolla katselemaan vuonoja ja muuta kivaa.
Se on semmoinen juttu, että sitä pitää vaan alkaa taas keskustelemaan tulevaisuudesta, kun ne lapset on hyvin hoitanut ja maailmalle saattanut.
Yhdessä voi tehdä vaikka mitä mukavaa, mutta täytyy muistaa, että omaakin aikaa pitää olla ja saada välillä olla ihan rauhassa! Seksiä on meillä muuten nykyään viikottain, sekin pääsi välillä vähenemään lasten ollessa vielä kotona... Joku vaan kirjoitti:
"Satun näet tietämään tällaisenkin pariskunnan."
Luulen, että melkein kaikki pariskunnat ovat tällaisia vaikkeivät varmaan suostuisi sitä itselleen tunnustamaan.
Puolisot ovat yhdessä, koska ovat aikoinaan ihastuneet toisiinsa ja sitten rakastuneet. Mutta on hirveän harvinaista, että olisi oikeasti yhteisiä kiinnostuksen kohteita. Rakkauden nimissä kumpikin puoliso jaksaa jopa vuosikausia uskotella itselleen, että yhdessä on kiva tehdä asioita. Lopulta sitten otetaan lusikka kauniiseen käteen ja tunnustetaan, että leikkauskohtia ei juuri ole.
Jos ei ole yhteisiä kiinnostuksen kohteita, siitä ei seuraa, ettei rakkautta olisi. Eikä erosta seuraa automaattisesti se, että löytäisi paremman kumppanin.olen kyllä päätellyt toisin. On paljon liittoja joissa on mukavaa, on paljon yhteisiä asioita mutta se seksi ei oikein toimi.
No, tunnen vain jonkin verran ja joudun päättelemään vain heidän ja etenkin vaimon kertomuksista, minkälainen liitto on. En ole koskaan kuullut hänen kertoneen rakkaudestaan mieheen, jotenkin enemmän käytännönläheinen ja voisiko sanoa, hyötysuhde siitä tulee mieleen. Ehkä sana intohimoinen ja eroottinen kuvaisi paremmin?
Vaimo mm. on usein sanonut, ettei häntä kiinnosta mitä mies ajattelee, kunhan hoitaa työnsä ja lapsia sekä antaa tarpeeksi seksiä. Eikä vaimoa kiinnosta sekään, keitä ystäviä tai mahdollisesti muita naisia miehellä on. Mies ilmeisesti on tyytyväinen järjestelyyn. He pyrkivät olemaan mahdollisimman vähän kotona yhtä aikaa, ja molemmat ovat aktiivisia kaikin tavoin. Mies on liikunnallinen, kätevä känsistään ja vaimo enemmän yhteiskunta-aktiivi ja järjestö ihminen.
Meillä jokaisella on varmaan se mielikuva, millainen parisuhde on se ”hyvä”. Meidän tarpeemmekin varmaan poikkeaa toisistaan, joten se mikä on yhdelle hyvä, ei ole sitä toiselle.- kuka tietää
mikä suhde se on? kirjoitti:
tämä ei ole mikään vaihtoehto.
Kyllä pitää suhteessa olla muutakin yhteistä kuin seksi.
Jotain yhteistä tekemistä perheen kanssa ja jotain omaa tekemistä.
Ei voi myöskään lähteä siitä, että liikuttaisiin jossain omissa piireissä
(ei tarkoita ettei ollenkaan)
Jos yhdessä ollaan, niin sitten liikutaan pääasiassa yhdessä (minun mielestä)."Minusta mikä suhde se on?17.9.2010 18:10
tämä ei ole mikään vaihtoehto. "
No onhan se joillekin ihmisille tapa elää avioliitossa eli vaihtoehto. Kannattaa vaan esittää kysymys siitä, onko tällainen liitto samalla tavalla "Kulissiliitto" kuin seksitön liitto, jossa on muita yhdistäviä tekijöitä vaikkei seksiä olisikaan. Yleensähän kulissiavioliitoksi väitetään liittoa, jossa ei ole seksiä kun yhtä lailla voisi ajatella, että liitto jossa ei harrasteta yhdessä muuta kuin seksiä on pelkkää kulissia.
No, joka tapauksessa kulissiavioliitto on tyhmä sana. Ihan sama, onko yhdistävä tekijä seksi tai lapset tai yhteinen asuntolaina, pariskunta itse päättää, onko se yhdistävä asia kyllin suuri pitämään avioliiton virallisesti voimassa. - ristiriidattomuus
kuka tietää kirjoitti:
"Minusta mikä suhde se on?17.9.2010 18:10
tämä ei ole mikään vaihtoehto. "
No onhan se joillekin ihmisille tapa elää avioliitossa eli vaihtoehto. Kannattaa vaan esittää kysymys siitä, onko tällainen liitto samalla tavalla "Kulissiliitto" kuin seksitön liitto, jossa on muita yhdistäviä tekijöitä vaikkei seksiä olisikaan. Yleensähän kulissiavioliitoksi väitetään liittoa, jossa ei ole seksiä kun yhtä lailla voisi ajatella, että liitto jossa ei harrasteta yhdessä muuta kuin seksiä on pelkkää kulissia.
No, joka tapauksessa kulissiavioliitto on tyhmä sana. Ihan sama, onko yhdistävä tekijä seksi tai lapset tai yhteinen asuntolaina, pariskunta itse päättää, onko se yhdistävä asia kyllin suuri pitämään avioliiton virallisesti voimassa.Kuten kiinteistöt avioliitotkin jumiutuvat kaikenlaisiin lainkirjainten ja säädösten koukeroihin.
- Ihanat kulissit!
Mutta kun ne kulissit oli niin ihanat! :-) Viisi vuotta kesti ennen kuin pystyin niistä luopumaan tyhjän päälle.
Meillä oli ihana yhteinen ystäväpiiri, paljon yhteisiä menoja, pidimme toistemme sukulaisista, oli kaunis koti, ihania lomamatkoja, olimme jopa kiinnostuneita toistemme työnkuvasta ja harrastuksista. Rahaa riitti. Jopa anopit oli ihania!!! Mutta elimme neljännen avioliittovuoden jälkeen kuin sisarukset..., se oli ongelma, olimme sentään vasta 30v.
Ero oli rankka ja riitainen, mutta eron voimaan astuminen oli haikeaa, olimme molemmat melko nostalgisissa fiiliksissä, mutta paluuta ei ollut, olimme molemmat jo uudessa suhteessa tahoillamme.- vielä ajatuksia
luopuminen on vaikeaa, kun on lapsia.
Vanhemmat laittavat lapset etusijalle ihan joka hetki ja pyrkivät heidän parhaaseen.
Koko elämä muuttuu ja yleensä elämä alkaa enemmän pyöriä kodin ympärillä ja
harrastuksille ja kavereille jää vähemmän aikaa.
Lastenhankinta on iso elämänmuutos ja merkitsee myös suurta vapauden menetystä.
Yleensä siinä vaiheessa miehet alkavat viimeistään luopua nuoruuden hölmöilyistä,
miksei tämä voisi päteä jossain tapauksessa naisiinkin.
Kulisseista lähteminen tarkoittaa lasten oikeuksien ja hyvinvoinnin polkemista
(mikäli avioliitossa ei ole mitään sellaista, joka saisi lapset voimaan pahoin)
Lähteminen on siinä tilanteessa hyvin itsekäs päätös, sillä lapset tulevat joka
tapauksessa kärsimään tilanteesta.
Toisaalta on hyvä kysymys myös se, että onko tällainen päätös hyvä uudelle kumppanille,
kun lapset seuraavat mukana.
Tietyssä mittakaavassa se tarkoittaa jonkinlaista vapauden menetystä, jotta suhde voisi
ylipäätään olla mikään todellinen suhde. Uusi kumppani voisi olla hyvinkin valmis tähän
omien lastensa takia, mutta ei välttämättä toisten. Tämä ei tarkoita sitä, etteikö
uusi kumppani voisi olla todella hyvä kumppani ja puoliso omalle perheelleen. Sitoutuminen
toisen perheeseen tuskin koskaan voi korvata sitä omaa ja merkitsee siten myös menetystä
uudelle kumppanille. Voin tietysti olla väärässäkin, mutta pahoin pelkään että suurimmaksi
osaksi tämä on se tilanne. - en ole katkera mutta
vielä ajatuksia kirjoitti:
luopuminen on vaikeaa, kun on lapsia.
Vanhemmat laittavat lapset etusijalle ihan joka hetki ja pyrkivät heidän parhaaseen.
Koko elämä muuttuu ja yleensä elämä alkaa enemmän pyöriä kodin ympärillä ja
harrastuksille ja kavereille jää vähemmän aikaa.
Lastenhankinta on iso elämänmuutos ja merkitsee myös suurta vapauden menetystä.
Yleensä siinä vaiheessa miehet alkavat viimeistään luopua nuoruuden hölmöilyistä,
miksei tämä voisi päteä jossain tapauksessa naisiinkin.
Kulisseista lähteminen tarkoittaa lasten oikeuksien ja hyvinvoinnin polkemista
(mikäli avioliitossa ei ole mitään sellaista, joka saisi lapset voimaan pahoin)
Lähteminen on siinä tilanteessa hyvin itsekäs päätös, sillä lapset tulevat joka
tapauksessa kärsimään tilanteesta.
Toisaalta on hyvä kysymys myös se, että onko tällainen päätös hyvä uudelle kumppanille,
kun lapset seuraavat mukana.
Tietyssä mittakaavassa se tarkoittaa jonkinlaista vapauden menetystä, jotta suhde voisi
ylipäätään olla mikään todellinen suhde. Uusi kumppani voisi olla hyvinkin valmis tähän
omien lastensa takia, mutta ei välttämättä toisten. Tämä ei tarkoita sitä, etteikö
uusi kumppani voisi olla todella hyvä kumppani ja puoliso omalle perheelleen. Sitoutuminen
toisen perheeseen tuskin koskaan voi korvata sitä omaa ja merkitsee siten myös menetystä
uudelle kumppanille. Voin tietysti olla väärässäkin, mutta pahoin pelkään että suurimmaksi
osaksi tämä on se tilanne.Jatkan edellisen ajatuksia. Kulissiliitto voi tuottaa kivoja lapsia ja lapsenlapsia, antaa jatkuvuuden. Mikä liitoissa on tärkeätä? Sekö, että rikkoo liiton jonkin haavekuvan jahtaamisen takia ja samalla rikkoo perheyhteyden.
Usein avioerolapset ja lapsenlapset eivät ole tekemisissä toisen eronneen puolison tai uusperheen kanssa. Hinta on kova, jos lapset valitsevat puolensa. Ja sen he usein tekevät. Esim. minusta jäi parisuhteen rikkoutumisen syntipukki. Nyt lapset puolisoineen ja lapsenlapsineen ovat ukin pesuetta. Minä lähdin ja jäin ikään kuin vaille omaa perhettä, koska uusmiehellä on omat lapsensa. - Sivusta seuraaja
en ole katkera mutta kirjoitti:
Jatkan edellisen ajatuksia. Kulissiliitto voi tuottaa kivoja lapsia ja lapsenlapsia, antaa jatkuvuuden. Mikä liitoissa on tärkeätä? Sekö, että rikkoo liiton jonkin haavekuvan jahtaamisen takia ja samalla rikkoo perheyhteyden.
Usein avioerolapset ja lapsenlapset eivät ole tekemisissä toisen eronneen puolison tai uusperheen kanssa. Hinta on kova, jos lapset valitsevat puolensa. Ja sen he usein tekevät. Esim. minusta jäi parisuhteen rikkoutumisen syntipukki. Nyt lapset puolisoineen ja lapsenlapsineen ovat ukin pesuetta. Minä lähdin ja jäin ikään kuin vaille omaa perhettä, koska uusmiehellä on omat lapsensa.Miksi te seurustelevat parit menette heti suoraa päätä sänkyyn ? Tutustukaa ensin tosiinne yläpään kautta, niin ei tarvitse katua. Rukoilkaa itsellenne puolisoa.
Kun muna ja järki seisoo yhtä aikaa, niin ei sillä liitolla ole juurikaan tulevaisuutta. Ensin muka ollaan avoliitossa, siis susiparina, joka kaikkein onnettominta. Pelkästään raha ja seksi ei tuo onnea. Etsikää ensin Jumalan valtakuntaa ja hänen vanhurskasta tahtoaan, niin sen ohella annetaan teille kaikki muukin mitä tarvitsette. Yhtä suuret haavat jäävät avoerostakin, tai oikeastaan vielä syvemmät. Sivusta seuraaja kirjoitti:
Miksi te seurustelevat parit menette heti suoraa päätä sänkyyn ? Tutustukaa ensin tosiinne yläpään kautta, niin ei tarvitse katua. Rukoilkaa itsellenne puolisoa.
Kun muna ja järki seisoo yhtä aikaa, niin ei sillä liitolla ole juurikaan tulevaisuutta. Ensin muka ollaan avoliitossa, siis susiparina, joka kaikkein onnettominta. Pelkästään raha ja seksi ei tuo onnea. Etsikää ensin Jumalan valtakuntaa ja hänen vanhurskasta tahtoaan, niin sen ohella annetaan teille kaikki muukin mitä tarvitsette. Yhtä suuret haavat jäävät avoerostakin, tai oikeastaan vielä syvemmät.ole yhtään sen helpompaa. Heistäkin moni elää kylmenneessä liitossa, koska ei uskalla erota uskonyhteisönsä takia.
No, millaisen säännön noin yleensä antaisit. Kuinka kauan seurustellaan ennen kuin voidaan kokeilla sitä seksuaalista yhteyssopivuutta? Eikös se silloin nimenomaan ”seiso” (jos naisesta voi näin sanoa!) liian kanssa, kun ei voi yhdessä siitä nauttia? Ehkä olet sitä mieltä, että ensin avioon. Riittäkö seurusteluun kuukausi, vuosi, kaksi vuotta…
Tiesitkö että uskovilla on liian usein se ongelma, että naimisiin mennään vain siksi että saadaan harrastaa sitä seksiä. Entä jos paljastuukin liiton solmimisen jälkeen että seksuaaliset mieltymykset ovat aivan liian erilaiset? Tai että rakkaus ja huuma haihtuvat eikä jäljelle jää juuri mitään yhteistä.
- leidi in pläk
Vaikeaahan se on..kai..eroamimem
Kolme vuotta ollu suhteessa..etä ja lähisellaisessa naimisissaolevan kanssa
Kun nyt ajattelen olen typerä
odotan
kunnes
kun ja jos ja kun
Asiat saadaan kohdilleen
Kun ei halua loukata
Kun katsoo
Kun
ja kun
Taivaallista sielujen synpatiaa
Uskallus puuttuu
Mitä on rakkaus
Kun sitä on niin monen sävyistä
Mikä on tärkein
Se että tekee itselleen hyvää
Voi sitten olla hyvä toisillekkin
minulla ei ole menetettävää..minulla on vain unelma
Se pysyy
En omista ketään
Mutta unelma ei ole VAIN
Se ON- Minun tässä ja nyt
Toiset elää siellä tulevaisuudessa, "kun sitä ja sitten kun tätä..."
Toiset, niinkuin minä elän tätä päivää ja tässä hetkessä..
Minun unelmani ei ole päiväuni tulevaisuudessa,
se on tässä juuri nyt päiväunilla ympärilläni, koko perhe.
kuinka sana kulissi on ymmärretty.
Monelle se tarkoittaa näemmä ympäristöä jossa on asiat hyvin. Kotia, jossa on hyvä elintaso, fyysiset puitteet mukavia. On paljon ystäviä ja mahdollisuus viettää vapaa-aikaa vaikka matkustellen. Mahdollisuuksia tehdä eri asioita ja myös toteuttaa itseään. Ainoa mikä siellä mättää, on etäinen suhde puolisoon. Ei ole suurta ja romanttista ”rakkautta”, vaan arkipäiväistä välittämistä.
Itse miellän kulissina mm.
- viranomaiselle luodun kuvan siitä että kyseessä on varsinainen parisuhde, joka on vahvistettu avioliitolla.
- sukulaisille ja ystäville luodaan illuusio eli mielikuvaa, että meillä menee taloudellisesti hyvin. Todellisuudessa ollaan suurissa veloissa.
- Luodaan illuusiota siitä, että meillä ei ole mitään ongelmia ja ihmissuhteet (tarkoittavat myös suhdetta vanhempien ja lasten välillä) perheen sisällä ovat parhaat mahdolliset. Todellisuudessa voi olla vaikeitakin mielenterveysongelmia, pahoinpitelyä, päihteitä tai jopa vääristyneitä seksuaalisia käytänteitä.
Se että suhde on välillä vähän etäisempi tai jäähtynyt, ei mielestäni ole kulissien ylläpitämistä. Onko meille syntynyt jonkinlainen onnellisuuden pakko? Onko jotenkin häpeällistä se, että ei olekaan ”täydellistä” suhdetta siihen puolisoon? Eihän se että ei halua ilmaista kaikille sitä, että nyt meillä on vaikeuksia, tarkoita että luodaan kulissia? Pelätään niitä henkilöitä, jotka iskevät heti säälitellen ja samalla vahingoniloisesti kimppuun.- liinavaatevarasto
Mikä saa naisen hyväksymään salarakkaan olemassaolon? Työpaikallani sairaalassa tosi monilla on salarakas jopa vuosikymmeniä ihan sama . Esimerkkinä eräs hoitaja joka seurustellut saman klinikan lääkärin kanssa jo runsaan 10v melko julkisesti silti lääkäri edelleen aviossa ja varmaan oma vaimo tietää koska kaikki muutkin tietävät. Miten tämä kakkosvaimo hyväksyy olotilan , entä se ykkösvaimo? Onko syynä omaisuudenjakoprosessi vai mikä? En usko että hyvässä suhteessa tarvitaan salarakkaita-reilu ero usein parhain ratkaisu- salarakkaatkin kärsivät ihan taatusti. Ehkä sairaalamaailma on otollinen paikka salarakkaille.Ja jos voi vielä rakkautta ilmaista työpaikalla ja työajalla-eikös olekkin hyvä lisä palkkaan?
- pettäjät ulos
liinavaatevarasto kirjoitti:
Mikä saa naisen hyväksymään salarakkaan olemassaolon? Työpaikallani sairaalassa tosi monilla on salarakas jopa vuosikymmeniä ihan sama . Esimerkkinä eräs hoitaja joka seurustellut saman klinikan lääkärin kanssa jo runsaan 10v melko julkisesti silti lääkäri edelleen aviossa ja varmaan oma vaimo tietää koska kaikki muutkin tietävät. Miten tämä kakkosvaimo hyväksyy olotilan , entä se ykkösvaimo? Onko syynä omaisuudenjakoprosessi vai mikä? En usko että hyvässä suhteessa tarvitaan salarakkaita-reilu ero usein parhain ratkaisu- salarakkaatkin kärsivät ihan taatusti. Ehkä sairaalamaailma on otollinen paikka salarakkaille.Ja jos voi vielä rakkautta ilmaista työpaikalla ja työajalla-eikös olekkin hyvä lisä palkkaan?
jonka takia avioliitto on syytä lopettaa. Monella naisella lienee pelko yksinjäämisestä hyvin voimakas vaikka lapsia ei olisikaan, ja etenkin nuorempi vamppi-pimppi myös hajottaa vaimon uskoa omaan viehätysvoimaansa. Eipä houkuttele sekään että rakastuisi uuteen mieheen ja taas joutuisi läpikäymään saman myllytyksen jonkun baaripillun takia.
Miehet ovat myös kaksinaamaisia; itselle kyllä sallitaan syrjähypyt mutta annas olla jos oma vaimo käryää samoilta reissuilta, saattaa pahimmassa tapauksessa päättyä liitto monosen kyytiin. liinavaatevarasto kirjoitti:
Mikä saa naisen hyväksymään salarakkaan olemassaolon? Työpaikallani sairaalassa tosi monilla on salarakas jopa vuosikymmeniä ihan sama . Esimerkkinä eräs hoitaja joka seurustellut saman klinikan lääkärin kanssa jo runsaan 10v melko julkisesti silti lääkäri edelleen aviossa ja varmaan oma vaimo tietää koska kaikki muutkin tietävät. Miten tämä kakkosvaimo hyväksyy olotilan , entä se ykkösvaimo? Onko syynä omaisuudenjakoprosessi vai mikä? En usko että hyvässä suhteessa tarvitaan salarakkaita-reilu ero usein parhain ratkaisu- salarakkaatkin kärsivät ihan taatusti. Ehkä sairaalamaailma on otollinen paikka salarakkaille.Ja jos voi vielä rakkautta ilmaista työpaikalla ja työajalla-eikös olekkin hyvä lisä palkkaan?
että kuinka tämä liittyy asiaan, mutta sitten oivalsin. On miehiä joille perhe on jostain syystä tärkeä, vaikka se vaimo ei niin olisikaan enää rakkain. He voivat todellakin pitää sivusuhdetta vuosia, varsin tavallista Etelä- ja Keski-Euroopassa, jossa eron mahdollisuutta ei ole. Samoin ”vieraantumisvaiheessa” etsitään puolin ja toisin näitä ulkopuolisia suhteita. Osa näistä suhteista lopahtaa aikojen kuluessa ja sen oman puolison kanssa lähennytään jälleen.
Suhteissa joissa puoliso ei ole tietoinen ulkopuolisesta suhteesta, eletään kaksoiselämää. Se petetty mielestään hyvää ja uskollista avioliittoa ja pettäjä on se, joka luo ”kulissin” vaimolleen uskollisesta puolisosta. Usein ulkopuoliset kyllä tietävät todellisen tilanteen, kuten sanoit.
Kysyit kuinka tuo toinen nainen hyväksyy tilanteen? No, sitä ei voine sanoa kuin hän, mutta yleisimmät syyt lienevät että on naisia jotka eivät halua liian kiinteitä suhteita, tai he hakevat ystävyyttä ja kytkevät siihen seksin mukaan tai ovat rakastuneita ja jaksavat odottaa aikaa parempaa.
On liittoja joissa näin tehdään niin, että molemmat sen tietävät. Kaikkia ei häiritse se, että seksiä on muidenkin kanssa, joillakin voi olla tilanne, ettei toinen kykene esim. sairauden takia ja on sovittu erilaisesta järjestelystä. Riippuu siis arvoisa ja asenteista, millaisessa suhteessa haluaa elää ja onko sopeutumiskykyä sekä rohkeutta tehdä myös erilaisia ratkaisuja. Toiset pystyvät antamaan tilaa enemmänkin, samoin arvostamaan ehkä kaikkea muuta hyvää jota tuon ihmisen kanssa eläminen tuo mukanaan.
Vaikka olen sitä mieltä, ettei uskottomuutta voi hyväksyä, perusta on epärehellisyys. Hyvään suhteeseen ei kuulu toisen huijaaminen, salailu ja valehtelu. Totta on että todelliseen läheisyyteen tuo vahvuutta se, että ollaan myös seksuaalisesti uskollisia. Totta on myös, etteivät kaikki ihmiset kaipaa niin läheisiä suhteita.- Elämän lahja
mummomuori kirjoitti:
että kuinka tämä liittyy asiaan, mutta sitten oivalsin. On miehiä joille perhe on jostain syystä tärkeä, vaikka se vaimo ei niin olisikaan enää rakkain. He voivat todellakin pitää sivusuhdetta vuosia, varsin tavallista Etelä- ja Keski-Euroopassa, jossa eron mahdollisuutta ei ole. Samoin ”vieraantumisvaiheessa” etsitään puolin ja toisin näitä ulkopuolisia suhteita. Osa näistä suhteista lopahtaa aikojen kuluessa ja sen oman puolison kanssa lähennytään jälleen.
Suhteissa joissa puoliso ei ole tietoinen ulkopuolisesta suhteesta, eletään kaksoiselämää. Se petetty mielestään hyvää ja uskollista avioliittoa ja pettäjä on se, joka luo ”kulissin” vaimolleen uskollisesta puolisosta. Usein ulkopuoliset kyllä tietävät todellisen tilanteen, kuten sanoit.
Kysyit kuinka tuo toinen nainen hyväksyy tilanteen? No, sitä ei voine sanoa kuin hän, mutta yleisimmät syyt lienevät että on naisia jotka eivät halua liian kiinteitä suhteita, tai he hakevat ystävyyttä ja kytkevät siihen seksin mukaan tai ovat rakastuneita ja jaksavat odottaa aikaa parempaa.
On liittoja joissa näin tehdään niin, että molemmat sen tietävät. Kaikkia ei häiritse se, että seksiä on muidenkin kanssa, joillakin voi olla tilanne, ettei toinen kykene esim. sairauden takia ja on sovittu erilaisesta järjestelystä. Riippuu siis arvoisa ja asenteista, millaisessa suhteessa haluaa elää ja onko sopeutumiskykyä sekä rohkeutta tehdä myös erilaisia ratkaisuja. Toiset pystyvät antamaan tilaa enemmänkin, samoin arvostamaan ehkä kaikkea muuta hyvää jota tuon ihmisen kanssa eläminen tuo mukanaan.
Vaikka olen sitä mieltä, ettei uskottomuutta voi hyväksyä, perusta on epärehellisyys. Hyvään suhteeseen ei kuulu toisen huijaaminen, salailu ja valehtelu. Totta on että todelliseen läheisyyteen tuo vahvuutta se, että ollaan myös seksuaalisesti uskollisia. Totta on myös, etteivät kaikki ihmiset kaipaa niin läheisiä suhteita.Niin, niinpä niin. Milloin oletta aikoneet hakea ammattiapua tilanteisiinne ? Sitä ei ole vaikea saada, ja se selvittää pikkuhiljaa pidemmän päälle paljon, itsestä ainakin. Ja jos toinen ei lähde mukaan saa kuitenkin itselle näkemystä, itsetuntemusta. Näiden uusien näköalojen johdosta voi katsoa elämää hiukan uudella tavalla. Oli se näköala sitten mikä oli. Itse elin 10 v. hyvin monella tavalla mielivaltaisessa avioliitossa, kunnes sekä mieli, keho, sydänkin alkoi reagoimaan niin paljon, että oli pakko hyväksyä tilanne: että ei tätä Jumalan luoma ihminen kestä, ei avioliittoa ole tällaiseksi tarkoitettu. Nyt elän omassa kodissani lasten kanssa, lapset tapaavat isäänsä sovitusti. Ja jos puoliso on 10 v. osannut olla, keksiä kaikenlaista julmuutta, ei se siitä muutu vieläkään. Mutta etäisyys, oman itsen eheytyminen, hyvinvointi on siinä välillä ja on sillä tavalla paljon helpompaa että voi olla onnellinen omasta elämästä, omasta itsestä, lapsista. Voi olla kiitollinen nyt, taas, siitä että Jumala on antanut minulle elämän lahjan, terveyttä, monenlaista iloa ! Ja jos avioliitto on aikuiselle liian jännittävä, pelottava, ei se voi olla lapsellekaan yhtään helpompi. -Sillä ei ole väliä mikä vaikutus asialla on esim uskonnolliseen yhteisöön. Heikkoutta, vääränlaista "uskonylpeyttä" on se jos jo haavoitettua aletaan lyömään, osoittaa sormella ym. raadollista, rajoittunutta mitä ihmisen omasta sisimmästä voi läytyä. SE ei liity millään tavoin Jumalan rakkauteen, armoon, huolenpitoon. Voimia kaikille. Ja, rukous on edelleen mahdollista, yhteys Jumalaan. JA SE AMMATTIAPU.
- JokuRotiPerk
Elämän lahja kirjoitti:
Niin, niinpä niin. Milloin oletta aikoneet hakea ammattiapua tilanteisiinne ? Sitä ei ole vaikea saada, ja se selvittää pikkuhiljaa pidemmän päälle paljon, itsestä ainakin. Ja jos toinen ei lähde mukaan saa kuitenkin itselle näkemystä, itsetuntemusta. Näiden uusien näköalojen johdosta voi katsoa elämää hiukan uudella tavalla. Oli se näköala sitten mikä oli. Itse elin 10 v. hyvin monella tavalla mielivaltaisessa avioliitossa, kunnes sekä mieli, keho, sydänkin alkoi reagoimaan niin paljon, että oli pakko hyväksyä tilanne: että ei tätä Jumalan luoma ihminen kestä, ei avioliittoa ole tällaiseksi tarkoitettu. Nyt elän omassa kodissani lasten kanssa, lapset tapaavat isäänsä sovitusti. Ja jos puoliso on 10 v. osannut olla, keksiä kaikenlaista julmuutta, ei se siitä muutu vieläkään. Mutta etäisyys, oman itsen eheytyminen, hyvinvointi on siinä välillä ja on sillä tavalla paljon helpompaa että voi olla onnellinen omasta elämästä, omasta itsestä, lapsista. Voi olla kiitollinen nyt, taas, siitä että Jumala on antanut minulle elämän lahjan, terveyttä, monenlaista iloa ! Ja jos avioliitto on aikuiselle liian jännittävä, pelottava, ei se voi olla lapsellekaan yhtään helpompi. -Sillä ei ole väliä mikä vaikutus asialla on esim uskonnolliseen yhteisöön. Heikkoutta, vääränlaista "uskonylpeyttä" on se jos jo haavoitettua aletaan lyömään, osoittaa sormella ym. raadollista, rajoittunutta mitä ihmisen omasta sisimmästä voi läytyä. SE ei liity millään tavoin Jumalan rakkauteen, armoon, huolenpitoon. Voimia kaikille. Ja, rukous on edelleen mahdollista, yhteys Jumalaan. JA SE AMMATTIAPU.
Itse en kans kullississa voisi elää. Mitä järkeä, jos juttu ei perustu luottamukseen ja totuuteen? Aivan naurettavaa. Päivääkään en oo katunut, että sen pellen heitin mäkeen.
- Anna_stiina
Loistava kannanotto, mummonmuori. Näin minäkin asiasta ajattelen. Kulissit ovat valetta, mutta ne asiat joista täällä puhutaan, eivät ole valetta vaan todellisuutta. Kiva koti, yhteiset lapset, taloudellinen turva jne.
Elämän lahja kirjoitti:
Niin, niinpä niin. Milloin oletta aikoneet hakea ammattiapua tilanteisiinne ? Sitä ei ole vaikea saada, ja se selvittää pikkuhiljaa pidemmän päälle paljon, itsestä ainakin. Ja jos toinen ei lähde mukaan saa kuitenkin itselle näkemystä, itsetuntemusta. Näiden uusien näköalojen johdosta voi katsoa elämää hiukan uudella tavalla. Oli se näköala sitten mikä oli. Itse elin 10 v. hyvin monella tavalla mielivaltaisessa avioliitossa, kunnes sekä mieli, keho, sydänkin alkoi reagoimaan niin paljon, että oli pakko hyväksyä tilanne: että ei tätä Jumalan luoma ihminen kestä, ei avioliittoa ole tällaiseksi tarkoitettu. Nyt elän omassa kodissani lasten kanssa, lapset tapaavat isäänsä sovitusti. Ja jos puoliso on 10 v. osannut olla, keksiä kaikenlaista julmuutta, ei se siitä muutu vieläkään. Mutta etäisyys, oman itsen eheytyminen, hyvinvointi on siinä välillä ja on sillä tavalla paljon helpompaa että voi olla onnellinen omasta elämästä, omasta itsestä, lapsista. Voi olla kiitollinen nyt, taas, siitä että Jumala on antanut minulle elämän lahjan, terveyttä, monenlaista iloa ! Ja jos avioliitto on aikuiselle liian jännittävä, pelottava, ei se voi olla lapsellekaan yhtään helpompi. -Sillä ei ole väliä mikä vaikutus asialla on esim uskonnolliseen yhteisöön. Heikkoutta, vääränlaista "uskonylpeyttä" on se jos jo haavoitettua aletaan lyömään, osoittaa sormella ym. raadollista, rajoittunutta mitä ihmisen omasta sisimmästä voi läytyä. SE ei liity millään tavoin Jumalan rakkauteen, armoon, huolenpitoon. Voimia kaikille. Ja, rukous on edelleen mahdollista, yhteys Jumalaan. JA SE AMMATTIAPU.
riippuen tosin paikkakunnasta. Ikävä vain sitä apua eivät etenkään vanhemmat pariskunnat hae jo silloin, kun vielä ei mitään isompaa ole tapahtunut. Vanhan kaavan mukaan sisutellaan ja yritetään kestää. Nuoremmat ovat jo rohkeampia. Pettämistapauksissa ne tunteenpurkaukset ovat niin isossa asemassa, että moni tekee hätäisiä johtopäätöksiä tai alistuu läheistensä painostukseen ja ottaa pikaeron. Silloin jos milloin, ammattiapu olisi paikallaan.
Olen aivan samaa mieltä tuosta uskosta. Sillä on väliä millaiseen uskoyhteisöön kuuluu, sillä jotkut erottavat yhteydestään mm. jos otetaan ero.
Olet elänyt monia ongelmia sisältävässä liitossa ja ollut ahdistunut. Entäpä jos tilanteesi olisikin ollut toinen? Toisen kanssa olisi ollut mukavaa ja perheenä teillä olisi ollut rikasta ja monipuolista elämää?
- divorced
Olen samaa mieltä kanssasi, etten voi tai siis voinut elää siten, että toisella salarakas. Oli niin suuri loukkaus minua kohtaan ja itseään pitää pystyä kuitenkin arvostamaan. Meni monta vuotta eron jälkeen, että koin kuin matto olisi vedetty jalkojen alta. Mies ilman muuta haluaa pitää sekä vaimon että salarakkaan; palvelu pelaa kotona ja rakastajatar antaa kaiken muun. Tosi hyvä järjestely. Omaisuus on maallista mammonaa, ihmisen henkinen hyvinvointi pitäisi aina tulla tavaran edelle. Elämme täällä vain kerran. Nyt olen onnellinen, vaikka olen edelleen yksin. Itsellä ovat hyvät välit exään ja lapsilla molempiin vanhempiinsa eli kaikki järjestyi parhain päin.
Jaksamista ratkaisun tekemiseen! - yks vaan
jos miehesi aluaa jatkaa, hakekaa ammattiapua -terapiaa - menkää avioliittoleirille - tehkää asialle jotain "korjaavaa" - välttäkää ne tyhjät erot.
Saatte "aikalisän" miettiä ja puntaroida elämää - ei aloittaa alusta, vaan mitä sillä loppuelämällään tekis - siihen kun voi vaikuttaa - ihan itse.
Tapaan paljon ihmisiä, jotka miettivät kuinka pienien asioiden annettiin erottaa, ja mistä kaikki alkoi, se eilleen kasvaminen - siis luovutettiin tekemättä mitään positiivista, sen oman avoliiton hyväksi. Miettkää, mikä on syy ja mikä seuraus!Antakaa toisillenne oikea mahdollisuus, eli lähtekää yhdessä vaikka asiantuntijan avulla puhumaan. Antakaa itsellenne ja toisillenne aikaa käydä tämä vaihe läpi. Sitten voitte miettiä, jatkatteko ja millaisin ehdoin tai eroatteko.
Ei voi muuta todeta ku että kyl ihmiset aiks pässejä ja aaseja on!!
- hohhoijaa!
...ja kumpaanhan eläinkuntaan typerillä kommenteillasi itse kuulut? Ehkä sika olisi sinuun sopivampi...
- niin monia oikeita
Heh, en ole ekana avioeron kannalla, mutta ihmettelenpä vaan, että vieläkin pitäisi mennä sen mukaan, mitä mies haluaa! Erosta, tavaroiden jakamisesta ja lastenhuoltovastuusta paniikkia? - Olkoon, eikö se miehentorvelo hoksinut ottaa huomioon sitä ennenkuin aloitti rinnakkaissuhteen. Ei hän kaikkia voi saada, Paketti oli kasassa omassa liitossa, jos haluaakin muuta, siitä joutuu maksamaan. Paas hälle nyt pöydälle pelakortit. Etkö sinäkin ole tasavertainen osapuoli liitossanne? Sinullakin on tunteet - sekä pahanolon että hyvänolon tunteet. Katsokaa, mikä mättää, miettikää mitä haluatte elämältä ja liitoltanne, miten tavoitteeseen päästään jne. Ei se niin mene, että yhden alttarille vaan namuja kerätään muiden voidessa pahoin. Ukko seinää vasten ja vastaamaan.
Ja...ei joka liitossa kaikki omasta liitosta poikkeava ole kulissia. Kahden omistusasunnon hankkiminen on ihan normaalia, jos asutaan eri paikkakunnilla. Jos homma rulettaa, so what. Näissä piireissä jopa kolmekin taloa on ihan jees. Se on eri asia, jos joku kärsii järjestelyissä.- xyz1234
suhteita maa päällään kantaa. Meillä vaimon pitää aina päästä jonnekin lähelle tai kauas viikoksi tai viikonlopuksi. Kaikkea pitää olla mitä ei tarvitse tai käytetä. Tarpeellisesta ei niin väliä. Onneksi on ihanat lapset joiden kanssa hupsutellaan ja tehdään kaikkea kivaa. Eri huoneissa nukutaan ei kiinnosta yhtään kun toinen piereskelee ja lukee Vepsäläisen katalookia. Lähden sitten kun lapset ovat isoja, ei varmaan edes huomaa paitsi kun laskut jäävät maksamatta. Ei taida edes tietää että sellaisia on olemassa?
- luuseri2
Mitä jos miehellä on toinen nainen, eikä aikomustakaan enää lähentyä vaimon kanssa. Silti vaimo haluaa pitää miehestä kiinni ja elää avioliitossa. Suhde toiseen naiseen kestänyt jo vuosia ja mies viettää suurimman osan ajastaan toisen naisen luona, eli he asuvat yhdessä. Millainen on vaimo, joka tällaiseen suostuu?
luuseri2 kirjoitti:
Mitä jos miehellä on toinen nainen, eikä aikomustakaan enää lähentyä vaimon kanssa. Silti vaimo haluaa pitää miehestä kiinni ja elää avioliitossa. Suhde toiseen naiseen kestänyt jo vuosia ja mies viettää suurimman osan ajastaan toisen naisen luona, eli he asuvat yhdessä. Millainen on vaimo, joka tällaiseen suostuu?
Tiedänkö että toispaikan tullen ei kukaan voi pitää kenestäkään kiinni? Tuossa tapauksessa ihmettelisin sitä, miksi Mies ei hae eroa? Onhan jo todellisuudessa erottu.
- oma tupa, oma lupa
xyz1234 kirjoitti:
suhteita maa päällään kantaa. Meillä vaimon pitää aina päästä jonnekin lähelle tai kauas viikoksi tai viikonlopuksi. Kaikkea pitää olla mitä ei tarvitse tai käytetä. Tarpeellisesta ei niin väliä. Onneksi on ihanat lapset joiden kanssa hupsutellaan ja tehdään kaikkea kivaa. Eri huoneissa nukutaan ei kiinnosta yhtään kun toinen piereskelee ja lukee Vepsäläisen katalookia. Lähden sitten kun lapset ovat isoja, ei varmaan edes huomaa paitsi kun laskut jäävät maksamatta. Ei taida edes tietää että sellaisia on olemassa?
ja kuka ryökäle on opettanut sen noinkin hyvälle?? ;D
- olet varasellainen?
mummomuori kirjoitti:
Tiedänkö että toispaikan tullen ei kukaan voi pitää kenestäkään kiinni? Tuossa tapauksessa ihmettelisin sitä, miksi Mies ei hae eroa? Onhan jo todellisuudessa erottu.
Tais olla luuseri2 se kakkonen todellisuudessakin??
Miksi itse alat tuollaiseen pelleilyyn? Eikö rakkautenne olekkaan aitoa..mies vain käyttää sinua?
- näreet5000
Ihan oikeassa olet miehesi on nössö ja kaikenlisäksi jos hänellä salarakas . Ei miehesi voi sinua omistaa ,,
oikeusaputoimistossa saa neuvoa. mitan laitat asiaa eteenpänin . En myöskään ymäärrä että ovatko ihmiset niin raukkoja ja eivät uskalla elää olla yksin , eivät näe elämää sen enenmpää kuin siinä kulississa elämistä eibvvät uskalla ottaa riskiä , mikis toinen täytyy pakottaa elämään kulississa jos ei halua kukaan ei voi toista omistaa eikä pakottaa mihinkään jokainen tekee oman elämänsä ratkaisut vai että pitää ollla esim miehellä avioliitto ja pari salarakasta vielä siihen että voi työkavereille ja ystäville kehuskella että minpä olen oikein macho mies .. Kulsii ei ole mitään !!! Tuntuu että mies ei visiin ole mitään jos hänelle ei huonoa avioliittoa ja siinä vileä salarakkaita-eihän kyse ole kulissista, eikä etenkään sitä voi väkisin elää. Kulissia on jos näyttelee ulospäin onnellista ja intohimoista suhdetta vaikka niin ei ole. Kun sukulaiset ja ystävät pitävät teitä oikein esimerkillisenä parina.
Se että elää huonossa suhteessa on vähän toinen tilanne. Sellaiseen ei kenenkään tarvitse eikä ole pakkokaan jäädä. Puhutaan siis HUONSTA parisuhteessa – eikö vain?eihän kyse ole kulissista, eikä etenkään sitä voi väkisin elää. Kulissia on jos näyttelee ulospäin onnellista ja intohimoista suhdetta vaikka niin ei ole. Kun sukulaiset ja ystävät pitävät teitä oikein esimerkillisenä parina.
Se että elää huonossa suhteessa on vähän toinen tilanne. Sellaiseen ei kenenkään tarvitse eikä ole pakkokaan jäädä. Puhutaan siis HUONOSTA parisuhteessa – eikö vain?
- Jylyppy
Tuossa osoitteessa on OIKEASTI viisaita neuvoja! Lukekaa ihmiset ja tehkää töitä parisuhteen eteen. Se kannattaa!!!
- ...
lasten takia ei ainakaan kannata olla yhdessä väkisin. lapset huomaa ettei kaikki ole kunnossa ja kärsii jos teillä on huonot välit. riippuu tietenki minkä ikäsiä lapsia. jos lapset on vielä pieniä nii niiden haavat parantuu helpommin kun sitten vanhempana kun päätättekin erota. sillon voi tulla lasten kanssa ongelmia enemmän ku tarpeeks. suosittelisin miettimään niitä lapsia ensisijaisesti jos teidän välit ei ole pelastettavissa. olen itse avioero perheen lapsi ja kärsin kun ei vanhemmilla menny hyvin, mutta yrittivät meidän lasten takia.
- luottamus 1
Jos et pysty asian kanssa elämään , se on siinä sitten . Ei ne millään kulisseilla parane päinvastoin ja kyllä lapsetkin se vaistoaa ja mikä malli se heillekin on .
Kupit ja lautaset vaan jakoon ja uusi elämä alkuun . - Vahtivuoro.....
Minä olen mies,paljon liikkunut miesporukoissa Lapissa muualla.
Miehet ottaa heti vierasta matkoilla,itse olen naimisissa oleva,
koskaan en ole naisiin sekaantunut matkoilla,sivusta kivaa serata
miten vaimoja petetään,Lappi on yksi pahimmista vieraaseen loven
lankeamispaikka.
Laittakaa mies seurantaan,ei maksa paljoa,jos seuraaja lähteen
miehen oletettuun paikkaan,voi olla ettei edes ole ollut siellä mitä sanoo.- KAIKKI ukotko?
Annappa yhteystietos, kun tunnut toisten pettämiset noinkin hyvin tietävän...
Ettei olis vaan se oma kullinpätkäkin jonkun koltan suuhun välillä muljahtanut? ;))) - Olihan hauska! ;D
KAIKKI ukotko? kirjoitti:
Annappa yhteystietos, kun tunnut toisten pettämiset noinkin hyvin tietävän...
Ettei olis vaan se oma kullinpätkäkin jonkun koltan suuhun välillä muljahtanut? ;)))Buahahahahahahah!
".....koltan suussa kikkeli......!" - tosi on..
Olihan hauska! ;D kirjoitti:
Buahahahahahahah!
".....koltan suussa kikkeli......!"naura kolttaämmät ovat kiihkeitä munan imiöitä ;D ;D;
- Sara P
Ongelma tuntuu olevan etta ihmiset ei oikeasti rakasta toisiaan.... Kaikki tuntuu pyorivän oman navan ymparillä. Jos oikeasti välität ja rakastat jotakuta, ei tälläisia kulissijuttuja yksinkertaisesti tapahdu.
- onnellinenkulississa
Se kuule rakkaus muuttaa muotoaan aikaa myöten.
Nuoret, niinkuin sinäkin tunnut olevan, ei sitä asiaa vielä ymmärrä!
Aina ajatellaan, että se oma rakkaus on sitä oikeeta ja aitoo, mut kyllä ne kaikki alussa toisiaan rakastaa, vuosikymmenet vaan muuttaa asioita..
Alussa ollaan rakastuneita, sitten muututaan kumppaneiksi, elämä on sellaista..
Kulissia on vain kauan kestäneissä suhteissa. Eikä sekään varsinaista kulissia ole, sitä tavallista arkea vaan.
- yx vaan
Aika hullua elää "kulissiliitossa"...niin moni silti tekee..., itseähän varten täällä elellään, yksin täältä myös lähdetään...No , kukin tavallaan, kyllä TODELLA kannattaa tarkkaan pohdiskella onko mitään mieltä viettää loppu elämä ihmisen kanssa johon ei luota, jota ei rakasta??? Mielummin yksin kuin huonossa seurassa....valinta on vapaa!!!!
- Ei aina yksin hyvä
Mutta harvapa sitä haluaa vanhuuden yksinään viettää.
Vai onko mielestäsi yksinäiset vanhukset jotenkin onnellisia?
Vanha pari on onnellinen näky, vaikkei siinä taideta paljon enää rakkautta ajatella, tukea vain.
- rando m
Kulissiliitto on sellainen liitto jota pidetään yllä mikäli sillä saavutetaan taloudellista etua kolmannelta osapuolelta kuten työpaikka. Sopimus on siis kyseessä jolla määräaikakin kauanko kulissia pidetään esim. lapset aikuisia, 2-5v työdiili josta kerätään helpporaha pois....
Monesti korkeanarvon edustustehtävät "vaativat" hyvän perhekuvan jotta tulee valituksi toimeen sekä saa pitää sen.
Kulissiliitto ei ole sellainen missä parisuhde jotenkin kriisissä ja yhteiselämä ei suju toivotulla tavalla!
Se on vain parisuhteen vaihe jossa eletään yhteistä kotia edelleen kunnioituksella kaikkineen hankintoineen jossa toivonkipinä kytee. Suhteen viileneminen kuuluu suhteen kuvaan ja se ei tarkoita välittömästi kulissia jos ei ole heti rummuttamassa maailmalle että ei hyvin mene meillä juuri nyt!- Aikuismaisempaa
Noinhan se on!
Ja varsinkin lasten ollessa pieniä ja ajankäytön vuoksi välit voivat viiletä (seksi vähenee myös) ja näyttää siltä, että kulissia on, kun ei keretä suhdetta hoitaa. Mutta tavallista arkeahan se on!
Jos "kulissi" määritellään, että välit ovat viileät, eikä seksi maistu, meilläkin on silloin ollut sellainen vaihe liitossa. :))
Kumma kyllä, kun huomattiin, että aikaa alkoi taas olla kahdenkeskiseenkin toimintaan, alettiin pikkuhiljaa
taas lähentyyn ja seksiäkin on taas harrastettu pitkän kuivan kauden jälkeen.
Ei kannata antaa periksi. Kyllä siitä suhteesta saa aivan toimivan, kunhan heittää ne turhat unelmoimiset pois ja hyväksyy, että mukavaa on näinkin, vaikka ei niitä kipinöitä enään niin sinkoilekkaan! ;))
Kannattaa opetella katsoon sitä siippaa taas syvälle silmiin, vaikka se aluksi vaikeeta onkin!
- ei kulissia
parempi erota, sillä kun toisella on salarakas niin ei hän sinusta välitä pätkän vertaa vaan itsestään selvyytennä ja kynnysmattona pitää. Tuollaiset fiilarit mulle ainakin tuli kun vaimoni jäi kiinni salasuhteesta ja erohan siitä tuli kun minä miehenä koin vaimoni suhteen niin nöyryyttävän ja kun hän ei mielestään ollut edes anteeksi pyyntöä velkaa ja tämä hänen suhteen toinen puoli, joka oli minun kaveri niin olihan se aikamoinen paukku. Eroa en ole katunut sillä sen myötä sain ihmisarvoni takaisin..
- -Juakko-
"Miehelle on paniikki avioero prosessi ja jakaa omaisuus.. lapsien huoltokin vaivaa.. onko tälläinen jakaminen kulissiin verrattuna muka vaikeaa?? itse kokisin nöyryyttävänä elää ja esittää.."
Ei se vaikeaa ole, mutta helvetin kallista. Ensimmäiseen erooni ei taida 100.000 € riittää, henkisistä (lapset) kokemuksista puhumattakaan. Toinen ero meni avioehdon ansiosta halvemmalla, mutta kun oli yhteinen asunto, niin lunastus maksoi melkoisesti. Jos en olisi lunastanut, niin remontteihin käytetty rahat olisivat menneet hukkaan. Remontit olivat 100% minun maksamiani, mutta sillä ei ollut paskankaan merkitystä omaisuutta eriteltäessä.- :O
Kyllähän ne lasten odottamiset,tuskalliset synnytykset, imetykset ja kropan rasituskin menee kokonaan aina naisen piikkiin, monesti se lastenhoitokin, joten ei oo reilua, ei!
:O kirjoitti:
Kyllähän ne lasten odottamiset,tuskalliset synnytykset, imetykset ja kropan rasituskin menee kokonaan aina naisen piikkiin, monesti se lastenhoitokin, joten ei oo reilua, ei!
No mitä miehet
Sattumalta katsoin nämä teidän tilityksenne parisuhteista. Säälittävää Kaikkea sitä lukemaan joutuu lukemaan,
Itselläni on useita naissuhteita samaa aikaan.Kukaan ei valita. En minäkään.
Seksi maistuu, elämä maistuu.
Mitä ihmettä te valitatte. tehkää otain
- avossa
tuhlaatte elämäänne kulissiliitossa LASTEN takia? Eikös ne lapset saa aivan vääränlaisen perhekuva, ku vanhemmat pahimmassa tapauksessa nukkuu eri huoneissa. Lapset ei oo tyhmiä ja varmasti sovussa eronneet voivat tarjota lapsilleen ihan hyvän elämän ja kaksi onnellisempaa vanhempaa. Ei mun mielestä todellakaan ole järkeä tuhlata omaa elämäänsä turhassa suhteessa. Eläkää elämäänne, ei tartte oottaa et sitte ku lapset on isoja ni lähden... haloo ihmiset. Teil on yks elämä ja siitäkin voi nauttia - eronneenakin!
- Joku vaan
"Eikös ne lapset saa aivan vääränlaisen perhekuva"
Ei vaan oikean.
"Teil on yks elämä ja siitäkin voi nauttia - eronneenakin!"
Ennen nautintoa pitää miettiä, mikä on oikein. Jos on lapset mennyt tekemään, heidän hyvinvointinsa on ainoa varteenotettava seikka.
Jos ero on parasta lapsille, pitää erota. Jos liitto on parasta lapsille, pitää pysyä liitossa. - Ymmärtää vanhana
Joku vaan kirjoitti:
"Eikös ne lapset saa aivan vääränlaisen perhekuva"
Ei vaan oikean.
"Teil on yks elämä ja siitäkin voi nauttia - eronneenakin!"
Ennen nautintoa pitää miettiä, mikä on oikein. Jos on lapset mennyt tekemään, heidän hyvinvointinsa on ainoa varteenotettava seikka.
Jos ero on parasta lapsille, pitää erota. Jos liitto on parasta lapsille, pitää pysyä liitossa.Itsekäs, lapseton, seurusteleva nuori ei sitä asiaa ymmärrä, vielä.
- ..............
Mielestäni suhteessa ollaan tai ei olla. Jos ollaan, niin ollaan sitten 100% ja jos ei tunteita tms, niin sit ero ja thats it. Ei tuo ole enää mtn liittoa eikä ikinä saisi sanoa, että ollaan vain 'lasten takia'.. Tarviiko niitä lapsia syyllistää siitä, ettei ite vaan JAKSA erota.
- ddkkekeke
Käyn jonkin verran ravintoloissa ja siellä näitä kulissiliitossa eläviä miehiä riittää. Tulee aina tilitystä siitä, että pitää jatkaa liitossa vaikka on niin vaikeaa...hohhoijaa. Toisaalta sitten erotakaan ei voi, kun on yhteinen laina, lapset ja koira. Myös se arjen pyöritys on kuulemma helpompaa kun on kaksi aikusita huushollissa. Ja vaikka naimisissa ollaan niin eipä siinä paljon uskollisuudella ole sijaa.....sääliksi käy niitä vaimoja. Toiset varmasti tietävät miestensä metkuista, mutta eivät välitä. Ja toiset ovat autuaan tietämättömiä.
- raipatirairaaa
ole mies joka pettää... Joskus se on nainenkin. Mun ystävä petti omaa miestään, koska kaipasi niin huomiota ja rakkautta, eikä ainaista alistamista ja haukkumista. Hänen miehensä on ihan narsisti. Saanut kaverini itsetunnon täysin nollaksi. Sitten joku toinen mies saa sen kohotettua ja hetkeksi hymyn takaisin huulille. Tällä ystävällänikin on kaksi lasta ja vasta ottaneet ison asuntolainan ja talon ostaneet, että ei siitä ihan nuin vain lähtä.. vaikka olisi kuinka paha olla.
- A
raipatirairaaa kirjoitti:
ole mies joka pettää... Joskus se on nainenkin. Mun ystävä petti omaa miestään, koska kaipasi niin huomiota ja rakkautta, eikä ainaista alistamista ja haukkumista. Hänen miehensä on ihan narsisti. Saanut kaverini itsetunnon täysin nollaksi. Sitten joku toinen mies saa sen kohotettua ja hetkeksi hymyn takaisin huulille. Tällä ystävällänikin on kaksi lasta ja vasta ottaneet ison asuntolainan ja talon ostaneet, että ei siitä ihan nuin vain lähtä.. vaikka olisi kuinka paha olla.
Neljännesvuosisata tulee pian täyteen. Neljän kohdan ohjelma aloittelijoille:
Molempien puolisoiden kannattaa hankkia ja ylläpitää laaja ystäväpiiri, kummallakin molemmista sukupuolista, näiden joukossa kannattaa olla myös sellaisia suhteita, joihin liittyy seksuaalista viehätystä. Meillä flirttaillaan kovasti muillekin ja ilmaistaan helliä tunteita toisiakin kohtaan, rajustikin. Kun näin on, niin ei ole tarvetta tehdä jotakin hiukan enemmän vain siksi, että siihen liian harvoin ilmenee tilaisuus. Tällä tavoin myöskään pakko päästä panemaan vierasta ei pääse kehittymään pelastususkonnoksi.
Ei kannata rakastella kovin usein. Alarajaa ei tässä asiassa ole. Edes pari kertaa vuodessa ei ole "liian vähän". Silmiin katsoessa ja kädestä pitäessä tuntee eniten. Säännöllinen nukkuminen yhdessä on 10-20 vuoden jälkeen yhdyntöjä paljon tärkeämpää, samoin höpöpuheet ja halit, monta kertaa päivässä. Puolikäyttöinen seksi pilaa monta asiaa, turmelee läheisyyden jos saa liian helposti.
Toinen pitää välillä pakottaa pois. Hyvä ohje on esimerkiksi keskinäisellä sopimuksella määrätä puolisonsa kerran viikossa tai muussa määräajassa yksin kaupunkiin. Vuorokausirytmien erilaisuutta kannattaa hyödyntää myös. Meillä on ihanana ylimääräisenä lahjana se, että toinen on aamuvirkku ja toinen yöihminen. Silloin ehtii oppia itseään, tutustua muihinkin ja alkaa kaipaamaan.
Yhteisiä lomapäiviä kannattaa pitää hyvin usein, melkein joka viikko. Niiden on oltava ihan kokonaisia lomapäiviä aamusta iltaan kaksistaan esimerkiksi pyöräretkellä, kaupunkimatkalla jne. Ei koskaan kännykkää eikä lapsia mukaan eikä pankkiasioita tai ostoksia hoidettavaksi. Tunti-pari menee joka tapauksessa palautumiseen ja kyräilyyn, joten vain riittävän pitkä yhteinen aika on tarpeeksi hyvä omalle rakastetulle.
Kaikkia ihmisiä kannattaa käyttää, sitä varten meidät on luotu, mutta pitää opetella käyttämään oikein. Ihmiset ovat hyviä ja hyvästä riittää jaettavaa. Symbioosi on sairautta. Oikea rakkaus on tanssia missä otetaan etäisyyttä ja lähennytään taas. Kuolemaan saakka.
- eronnut nainen
.....reilu viisi vuotta sitten.
Kulissit olivat meilläkin pystyssä muutaman vuoden ennen eroa. Seksi oli loppu ja emme juuri keskustelleet mistään. Ei ollut yhteistä muuta kuin lapsi ja asunto. Olin joskus ahdistunut. Lapsikin alkoi olla murrosiässä.
Elelin kuitenkin uskollisena. Mahdollisuuksia pettämiseen (jos se nyt enää sitä olisi ollutkaan) oli minullakin mutta en uskaltanut. En kuitenkaan ollut yksinäinen kun ihmisiä ja elämää oli lähellä.
Mies kuitenkin uskalsi pettää. Oli tavannut jo vuosi sitten venäläisen naisen jonka myös halusi. Puolisen vuotta jahkailimme eroa. Mies oli tietenkin rakastunut ja minä mustasukkainen. Kuvitelkaa tulin mustasukkaiseksi. No mies meni menojaan.
Minä itkin aikani.
Mies huolehti kuitenkin omalta osaltaan lapsestamme, vaikka harvoi enään näkivät.
Entäs nyt sitten. Tämän halusinkin teille edelleen kulisseissa eläville kertoa.
Tapasin minäkin sitten harrastuspiiristäni jo kauan aikaa sitten eronneen miehen. Hänelläkin oli ollut se ns. kulissisysteemi ensin ja sitten vaimo oli lähtenyt toisen mukaan. Tosin jossainvaiheessa olisi tullut takaisinkin, mutta mies ei häntä ollut enään ottanut luokseen.
Meillä on yhdessä kivaa. Siis silloin kun tapaamme. Yhteisiä harrastuksia ja tekemistä riittää. Seksikin pelaa. Yhteistä perhettä ei kuitenkaan ole, eikä tule.
Uutta ei uskalla enään kunnolla rakentaa kun vanhojamme muistelemme. Pelkäämme että yhteen muuttaminen tappaisi kaiken.
Tapaamisiakin vaikeuttaa se kun kummallakin on asuntomme ja pihamme hoidettavana, niitä siis kaksi, sitten on vielä kaksi kesä-asuntoa miesystävälläni. Kaikki pitää hoitaa edes jollain tapaa. Välimatkaakin meillä on yli 100 km.
Niin kummallakin on omat lapset. Minunkin jo nyt tänä kesänä omilleen muuttanut, myös miesystäväni kaksi lasta asuvat jo omillaan.
Lapsia pitää kuitenkin käydä katsomassa ja he vierailevat tietenkin vanhemmillaan tyttö ja poikaystävineen. Nämä hommatkin hoidellaan erillään, kun se niin tuntuu luontevammalta.
Henkilökohtaista työtä ym. siis yllin kyllin. Osan kotiduuneista teemme nyt jo yhdessäkin, kun minäkin olen vapaa lapsesta.
Tämä ei ole kuitenkaan mitään ydinperhe-elämää, eikä siksi koskaan tulekkaan.
Lämmöllä siis muistelen aikaa kun minulla oli oikea oma perhe.
Lämmöllä olen myös oppinut muistelemaan laseni isää exääni. Hänen kanssaan kuitenkin hoidimme joskus ajat sitten yhdessä kotia ja lasta. Miestä en enään kuitenkaan ottaisi takaisin vaikka aika onkin haavat parantanut.
Tunteeni näitä kahta miestä kohtaan ovat siis erilaiset. Tämän uuden miehen kanssa ei ole yhdessä koettua elämää ja lapsen kasvatusta. Se on jotenkin niin suuri aukko.
Exäni kanssa ei ole yhteistä tekemista, elikkä hänen peräänsäkkään en siinä mielessä haikaile.
Koen tällähetkellä olevani myös yksinäinen, kun lapseni lähti pesästä.
Käyn työssä ja tulen kotiin jossa ei ole ketään ja sinne ei myöskään tule ketään, ellen erikseen pyydä. Nyyh ...
Minulla olisi nyt sitten aikaa tehdä mitä ikinä haluan, mutta en vielä oiken osaa, kun olen tottunut elämään niin paljon lapselle.
Toki minulla on aina ollut mukavia harrastuksia mutta kuitenkin tyhjältä tuntuu vaikka on miesystävin jossain yli 100 km:n päässä.
En rakastu enkä ihastu helpolla, joten tuskin uutta miestä lähempää löydän.
Minulla on siis kaikki asiat ok. Osaisin olla vain tunteilematta liikaa ja elää omaa elämääni. Kyllä se tästä.
Pitäkää siis kiinni toisistanne kun vielä yhdessä olette. Ei se ruoho välttämättä vihreämpää aidan takana ole.
Mitä kuuluu exälleni ? Hän muuttaa erilleen naisen luota hohon oli rakastunut reilu viisi vuotta sitten. Onko hän sitten yksinäinen ? En nyt viitsi edes ajatella. Onko hän kenties löytänyt taas uuden. No : ;))
Elämä on. Rakstakaa ja nauttikaa parisuhteistanne ja ydinperheistänne.- Vaimo aina vaan
Noin minäkin ajattelen ja pysyn liitossani.
Oletko kuitenkin ajatellut joskus kokeilla, minkälaista se arki olisi nyt exäsi kanssa?
Ajattelin vain, kun minullakin oli kylmä aika mieheni kanssa ja sitten kuitenkin vuosien päästä lämpenimme uudestaan.Ja nyt on hyvä, kaksi aikuista nyhjää keskenään, mutta antaa aikaa myös omille touhuille.
Se on se yhteinen historia meilläkin, joka natsaa meidät yhteen.
Perhejutut on edelleenkin kovin tärkeitä ja ihanaa on, kun lapset tulevat vierailuille..kohta minusta tulee mummi ja jo nyt suunnitelemme mieheni kanssa muumilaaksoreissuja. ;D
Melkeinpä pelkkä yhteinen Jouluateria jo tuntuu tämän arvoiselta!
Tsemppiä sulle kuitenkin!
- TeppoHel
Monille ihmisille naimisissa oleminen on status-arvo ja heidän maailmassaa avioero on merkki epäonnistumisesta, imagosyiden takia pidetään kulisseja yllä viimeiseen asti.
Noille ihmisille avioero toisi häpeän tunteen ja huonon ihmisen maineen omassa sosiaalisessa reviirissään, noin he asian ajattelevat.
Tuollaisella asenteella olevat ihmiset ovat muutenkin täysin ulkoapäin ohjattavissa, käytännössä kaikissa asioissa. Mennään siihen suuntaan mihin opasteet näyttää ja ääni lähtee, vaikka päätepysäkkinä olisi joukkohauta.
Pienillä paikkakunnilla eli kaikilla muilla talousalueilla paitsi pääkaupunkiseudulla tuo kulissielämä näköjään on normikolinaa, pääkaupunkiseudulla noista kulisseista ei juurikaan välitetä ... sosiaalista elämää ei sekoiteta työelämään muutenkaan pääkaupunkiseudulla ja vapaa-ajan toiminta myöskin on oma saarekkeensa, siispä ei mitään siitä pitää turhia kulisseja koska sosiaalinen elämä koostuu monesta erillisestä osasta ja täysin toisilleen tuntemattomista ihmisistä.
Itse en suostuisi elämää kulissi-elämää, minun kirjoissa se olisi itselleen valehtelemista ... ja vanha hokema tietää tästäkin kertoa että kaiklle muille voi valehdella mutta ei itselleen, siitä ei hyvä heilu. - w.c.fields
Jos ei jaksa tai ei ole haluja hoitaa liittoa, niin siinä käy juuri noin. Kyllähän senkin saa korjattua vielä, mutta tahtoa pitää löytyä molemmilta.
Joskus kun on mennyt yhteen niin on tuntenut jotain. Jossakin pohjalla ne tunteet ovat vieläkin.- ja hoidettu.
Minulla on tuttu pariskunta, joka on ollut avoliitossa noin 20 vuotta. Välillä tosin erottu ja taas palattu yhteen. Tänä vuonna, nyt tulevan lokakuun 10.s päivä, astuvat avioliittoon. Tuntuu että kyseisellä päivämäärällä, 10.10.-10, on jotakin tekemistä avioitumisen kanssa. Onko muita naimisiin menijöitä, tällä päivämäärällä?
- ä vaan
Hei!
Vieraissa käynti vaan piristää ... Miks olla uskollinen,jos kotona ei saa ... Ei se siitä kulu,vaik sitä muille antaa. - Elämä jatkuu
Ymmärrän täysin sinua ja tyytymättömyyttä liittoasi kohtaan. Jos ei oikeasti pysty antamaan anteeksi ja unohtamaan tapahtuneen, niin turha siitä on yrittää jatkaa. Painaa mieltä aina ja jatkuva stressi sairastuttaa sinut. En tiedä minkä ikäisiä lapsia teillä on, mutta lapset sopeutuvat uuteen tilanteeseen nopeasti, ellei heitä käytetä aseena siinä välissä. Isommat lapset voivat jopa jo itse miettiä, että miksi vanhemmat jatkavat tuollaista elämää. Voimia sulle ja omalle päätöksellesi.
- TyytyväinenNainen
on turha kituuttaa huonossa suhteessa, ne eivät kärsi erosta jos asiat hoidetaan aikuisten kesken. Itse erosin, kun lapsin olivat 3- ja 6-vuotiaat. Kummankin tarhasta ja koulusta on AINA tullut ihmettelyä vanhempainvartissa, että onko lapseni tosiaan eroperheestä. molemmat kun ovat niin tasapainoisia. Mielestäni lapsetkin saavat väärän kuvan parisuhteesta, kun asutaan nimellisesti yhdessä, mutta siihen se jääkin. Normaalisuhteessa kaikki keskustelevat ja osallistuvat, halaillaan ja osoitetaan tunteita, tapellaankin, mutta sovitaan.
Minä nautin lasteni seurasta, ja hekin ilmeisesti minun, koska iltaisin töiden ja koulun jälkeen löhöilemme yhdessä sohvilla telkkaria katsellen ja keskustellen, tai korttia pelaten tai muuten vaan yhdessä touhuillen. (Lapset ovat nyt 18 ja 15). Isäänsä lapset näkevät halutessaan, ehkä noin kerran kuussa yhteisen aterian merkeissä, lasten toiveesta. Suhteet miehen sukulaisiin ok, käymme lasten kanssa kyläilemässä ex-anopilla ja apella, kaikkiin juhliin exä tulee paikalle, käy joskus muutenkin moikkailemassa meillä kotona.
itse lopetin puolisen vuotta sitten monivuotisen suhteen miesystävään, kun liitto oli ajautunut juuri tällaiseen henkiseen kylmyyteen. En jaksa sellaista, ahdistaa ja lastenkin oli huono olla. Nyt meillä on kaikki ok, ja voimme hengittää ja olla perhe kolmistaan.
Rohkeutta vaan aloittajalle, aluksi tuntuu oudolta, kun on tottunut toiseen aikuiseen, mutta hetken kuluttua huomaat, kuinka paljon parempi on olla ilman sitä nujertavaa tunnetta. Tsemppiä syksyyn!! Ajattele itseäsi ja lapsiasi, niin ratkaisun tekeminen on helppoa.
- Anonyymi
Mulla tämä tilanne. Oletan, että kaikki kehottavat eroamaan. Yhdessä vajaa 10 vuotta, siitä naimisissa 3 v. Mies on aina ollut sulkeutunut ja ei ole osannut näyttää tunteitaan, ei myöskään suostu puhumaan ylipäätään muusta kuin arkisista asioista. Tietyin väliajoin teen lähtöä, kolme kertaa sanonut ääneen ja aina pakittanut. Nyt syynä on ihanat appivanhemmat, juuri rakennettu mökki ja sääli siitä, että mies jää yksin.
Seksiä kerran vuodessa, ei edes halaa. Ikinä ei oo kiukkuinen mulle, mutta ei myöskään näytä tunteitaan. Mulle läheisyys on tärkeetä ja hän ei kaipaa sitä ollenkaan. Mitä helvettiä teen? Pelottaa. - Anonyymi
Lähipiirissämme on kaksi täydellistä kulissia.
Toisessa syynä on kulissin hintana mitä tahansa sietävä rouva.
Herra nälvii vaimoaan vieraille vaimon kuullen ja rouva kuuntelee madonnamaisesti hymyillen näyttämättä tunteitaan. Kerran rouva lähti mutta palasi parin viikon jälkeen.
Aineelliset seikat eivät pidä yhdessä eivätkä enää alaikäiset lapsetkaan.
Kyse on veljestäni.
Toisessa alkoholisti mies. Rouva on ulkokultainen jolle se julkisivu on tärkeä. He ovat pitkäaikaisia, hyviä perhetuttaviamme.
Kuitenkin kahden viikon tiiviin yhdessä olemisen aikana tuli esiin hämmästyttäviä asioita. Rouvan flirttailu läskeineen vieraiden kanssa aina iholle menemiseen saakka. Vastaavasti herran väkivaltaisuus aina rouvan lääkärikäyntiin asti.
Olimme kaikki tuossa vaiheessa 6-kympin tietämissä.
Meille tulee pian 53 aviovuotta. Yhtään todellista riitaa tai kriisiä ei ole ollut.
Emme ole koskaan menneet henkilökohtaiselle solvaamisen tasolle.
Pahinta on malliin "oliks tuo siun mielest välttämätöntä"? Ja vastaavaa.
Uhkailuista. Jos jompi kumpi kerrankin uhkaisi lähtemisellä tai erolla niin se olisi taatusti viimeinen kerta. Ihmeitä pitäisi tapahtua ennen sen perumista.
Mitään muuta yhdessä pitävää ei ole kuin molemminpuolinen viihtyminen, yhteiset arvot ja harrastukset ja tyydyttävät parittelutuokiot jotka ovat rutinoituneet samoille viikon päiville. Ei aina mutta ne ovat osana vanhusten viikkorutiineja ja päivät ovat määräytyneet muiden harrastustemme mukaan.
Niin. Meillä ei ole mitään suojeltavia kulisseja!
Ketjusta on poistettu 1 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Suomi on täysin sekaisin
Jo ties monettako päivää hirveä itku ja poru jostain helvetin nilviäisistä. https://www.is.fi/taloussanomat/art-20000104504829Ensimmäisestä kohtaamisesta saakka
minulla on ollut hämmentynyt olo. Miten voit tuntua siltä, että olisin tuntenut sinut aina? Sinun kanssasi on yhtä aikaa151722Aivan täysin tahallinen teko
Ei mitään puolusteluja, eikä selittelyitä. Kuljettajalle kerrottiin asiasta siinä paikanpäällä, mutta silti hän ajoi ves931459Suomussalmi saatu vihdoin maailmankartalle!
Nyt kun Suomussalmi on vihdoin viimein saatu ennennäkemättömällä tavalla maailman tietoisuuteen niin voitaisiin järjestä531359Olet saanut minut sekoamaan
Tunteiden ristiaallokossa vellominen on ollut melkoinen kokemus. Ei kukaan ole saanut minua niin raiteiltaan kuin sinä.221316Mainehaitta metsäkonefirmalle
Hukkajoen tapahtumista liikkuu paljon huhuja. Eikö kannattaisi julkaista raakkuja tuhonneen metsäkoneyrityksen nimi, kos531208Oho! Maajussi-Kallelta pakit saanut morsioehdokas Miss Suomi -kisoissa! Tunnistaisitko hänet nyt?
Hmm, tunnistaisitko?!? Onnea missihulinoihin! Lue lisää ja katso kuvat: https://www.suomi24.fi/viihde/oho-maajussi-01075Myönnän sinulle nyt
Että olen erittäin mustasukkainen sinusta jo nyt. Ikävä on tämä tunne, kun tietämättömyyden solista nousee myrkkyä miele54990Pysytäänkö nainen
edelleen yhtä viileän tyynenä kun nähdään. Uskotko että tahtoessani saisin murettua tyyneytesi hyvin helposti.57885Olen käyttäytynyt ristiriitaisesti
eikä minusta varmaankaan ota mitään selvää. Se johtuu siitä, kun järki sanoo ei, ei, ei ja sydän sanoo kyllä, kyllä, kyl60859