perheesä jos äiti ei käy töissä? Minä aattelin olla lasten kanssa kotona niin pitkään kun viimeinen menee kouluun. Nyt on kolme lasta kotona joita hoidan ja lisää haluisin ettei tarvi mennä töihin eikä viedä lapsia kalliisiin päiväkoteihin. On kiva, kun ei tarvi nousta kiireesti ja voi hiljalleen aloittaa aamun, lapset nousee kun nousee...
Sitä vaan että riittääkö miehen palkka, lapsilisät ja kodinhoitotuki, ym tuet ja lisät, jos jään työttömäksi.. töitähän en sillai etsi mutta... onko tiukkaa?
En halusi mennä töihin olen niin kotiäiti tyyppiä. Inhoan aamuherätyksiä.
Miten rahat riittää
39
2091
Vastaukset
- kadulle siitä!!!
Sossupummi!!!
- koti äitiys on ihana
Ne on mun ja mun miehen tienaamia verorahoja joita nyt käytämme. Omia siis on.
- Kyllä selviää
Kyllä riittää, jos elää nuukasti.
Kotiäitiys on arvokasta työtä, olet tehnyt hienon valinnan. Onnittelut siitä.
Suunnittele elämäsi siten, että olet valmis luopumaan menoista. Jos mahdollista, vähennä liikkumista autolla tai yleisillä kulkuvälineillä. Kotona ollessasi et tarvitse jatkuvasti uusia vaatteita. Voit miettiä lehtitilauksien peruuttamista, jos niitä teillä on.
Ihan varmasti sinä nämä itsekin tiedät, eikö niin?
Itse ollut neljän lapsen kotiäiti 14 vuotta aikoinaan. Selvittiin ihan hyvin, vaikka miehen tulot eivät päätä huimanneet. Työttömäksi en ilmoittautunut, vaan olin pelkällä kotihoidon tuella ja lapsilisillä kotona (ei saatu koskaan kuntalisää, kun sellaista ei ollut tarjolla). Tosin, saimme alinta omaishoidontukea pari viimeistä vuotta yhdestä lapsesta.- hmkkm
Kotiäitiys on todellakin upea valinta jos sen tekee lasten paras mielessä. Mutta ei, jos syynä on se että inhoaa aamuherätyksiä :)
Rahojen riittävyys riippuu miehen palkan suuruudesta ja perheen elämäntyylistä. rahat riittää jos pistää riittämään.
- provon huomannut
Selvä provo . en viitsi vastata.
- .......
Meillä mies on normaaleissa duunarin hommissa, eli palkka ei päätä huimaa. Asumme liian pienessä omakotitalossa ja kituutamme todella tiukilla koko ajan, mutta hengissä olemme. Minä olen nyt kotona hoitamassa lapsia, kun nuorin on vasta neljä kuukautta, mutta en todellakaan tule olemaan kotona vuosia, kun rahat eivät vain riitä. Töissä siis olin myös ennen tämän viidennen tuloa, joten en ole edes minimiäitiyspäivärahalla ja silti on erittäin tiukkaa.
Täytyy vielä huomauttaa, ettei se töissäkäyntikään niin kauhean kannattavaa ole, kun on lapsia. Lastenhoitomaksut vievät ison osan nettopalkasta ja työssäkäyntikulut loput. Käteen ei siis ihan kauheasti jää yli sen kotihoidontuen joka tapauksessa.
En inhoa aamuherätyksiä, vaan inhoa sitä, että minun pitää viedä pienet lapseni vieraalle hoitoon pitkiksi päiviksi. - säästäjän ansiot
http://www.saasto.fi/index.php
http://www.tarkkamarkka.com/blogi/
http://www.tampere.fi/perhejasosiaalipalvelut/paivahoito/maksut.html
Perheen koko
Tuloraja, jolla korkein maksu
2 3406,70
3 4179,13
4 4969,19
5 5086,19
6 5203,19
Kunta määrää enimmäismaksun, jos perhe ei ilmoita tulojaan kuukauden kuluessa päivähoidon alkamisesta.
Maksu voi kokopäivähoidossa olla enintään 254 euroa kuukaudessa lasta kohti. Kun samasta perheestä on useampi lapsi hoidossa, ikäjärjestyksessä seuraavasta kokopäivähoidossa olevasta lapsesta määrätään samansuuruinen maksu kuin nuoremmasta, kuitenkin enintään 229 euroa. Osapäivähoidon maksu on 60% kokopäivähoidon maksusta, enintään 152,40 euroa kuukaudessa.
http://www.hs.fi/
tuolta saat ajatusta missä voisi säästää kun ensin kartoitat kulutuksen.
http://www.vesiverto.fi/data/File/Vesiverto_kulutusopas_fin.pdf
http://www.kuluttajavirasto.fi/fi-FI/eko-ostaja/elintarvikkeet/ - "hemmamamma"
Moikka!
Meillä vasta yksi lapsi (1v) ja itse olen ajatellut aivan samaa.
Haluan olla kotona lapsien kanssa, en halua heitä viedä hoitoon mihinkään päiväkotiin tms (syitä en ala luettelemaan ja varmaan turha edes yrittää koska laiskaksihan monet lyttäävät sellaiset, jotka nyt sattuvat haluamaan olla mieluummin kotona lastensa kanssa kun heidät on halunnutkin).
Meillä on kuitenkin molemmat on työttömiä- mies tosin on työtapaturmaeläkkeellä, puolitoista vuotta sitten tapahtui äksidentti töissä eikä enää voinut töihin palata. Selkä kärsi sen verran mukavat vammat että..
Kuitenkin, meillä siis minä saan kodinhoidontukea lapsilisää ja mies saa tätä eläkettä. Tähän asti on riittänyt rahat oikein hyvin, mutta ei tässä mitään luksuselämää voida elää (joka vähän harmittaa koska olen vähän luksuksen perään :D sellaisessa ympäristössä kasvanut..)
Olenkin siis funtsinut, että jos menisinkin itse töihin ja mies olisi lapsen kanssa kotona, niin ei tarvitse hoitoon laittaa.
Mutta tiedän kyllä tuon että sinua mietityttää kovasti, mutta minun mielipiteeni on tämä: ÄLÄ MENE TÖIHIN. Olen lastesi kanssa niin kauan kuin haluat/voit!
Sinä olet yksi meistä, joka tietää, että kotiäiti ei ole laiskuuttaan kotona, emmekä me ole pummeja. Onhan näitä jotka tekevät säännöllisin väliajoin muksuja ja ravaavat kelalla ja sossunluukulla, mutta itse ainakin olen vain kelan tukirahoilla. Sossun luukulle en ole mennyt enkä mene.
Mutta jos sinullakin on kolme lasta ja kun nuorin menee kouluun (6-7 vuotiaana) niin hyvin kyllä ehdit sittenkin töihin. Eikös uranaisille pitäis olla hyvä vaan ettei kaikki naiset ole työmarkkinoille tunkemassa että saavat itse sitä niin rakastamaansa työtä? ;)- paras paikka
Hienoa, että vielä löytyy viisaita naisia, jotka ajattelevat lapsiaan kun niitä on pitänyt maailmaan kerran tehdä. Mikä parempaa kuin oman äidin rakkaus ja kanssaolo. Lapsen kehitykselle on tärkeintä, koska lapsi on turvaton aina muualla, vaikka hoito olisi kuinka hyvää, ne eivät korvaa koskaan omaa äitiä.
- .........
Suurimmaksi osaksi olen samaa mieltä näistä syistä. Mielestäni siinä on kuitenkin erittäin paljon syyllistävää sävyä, eikä ymmärretä, ettei kaikkien tilanteet ole samanlaisia kuin kirjoittajan. Ei se ole välttämättä välinpitämättömyyttä tai laiskuutta, että joku menee töihin ja vie lapsensa hoitoon. Ehkä se on vain rahantarvetta. Eikä rahantarve ole ahneutta, se on elämän realiteetti. Jos ei ole rahaa, ei ole asuntoa eikä ruokaa eikä vaatteita eikä yhtään mitään. Ja jos ei ole yhtään mitään, niin kohta ei ole lapsiakaan, heidät huostaanotetaan.
Joo, kotiäitiys on lyhyt aika elämässä, vaikka olisi lapsen kanssa pidempäänkin. Entäs jos lapsia on enemmän kuin yksi tai kaksi ja ehkä pitkällä ikäerolla? Minun esikoiseni on nyt 12 ja nuorimmainen on vauva. Jos olisin ollut kotona koko ajan vanhimman syntymästä nuorimmaisen vaikka kouluun menoon, niin se tekisi jo lähes 20 vuotta poissaoloa työelämästä. Ei mielestäni mikään lyhyt aika. Ainakaan vanhan koulutuksen varaan ei tarvitse laskea enää mitään, vaan vielä pitäisi opiskella. Ja jollain voi olla lapsia enemmänkin kuin meidän viisi.
Kirjoittajan työ mahdollistaa nähtävästi hyvin osa-aikatyön. Kaikkien työ tai ammattitaito ei mahdollista. Ei tehtaassa tehdä töitä silloin kun se itselle sattuu sopimaan, vaan siellä tehdään töitä silloin kun on työaika.
Isä on lapselle aivan tasaveroinen vanhempi äidin kanssa. Äiti imettää (jos pystyy), sitä isä ei voi tehdä, mutta isä VOI antaa lapselle lypsettyä äidinmaitoa pullosta, jos äiti ei ole kotona, eikä siitä ole lapselle yhtään mitään haittaa. Isä voi vaikka vanhempainloman jälkeen jäädä lapsen kanssa kotiin ja äiti mennä töihin ja imettää silti aamuisin ja iltaisin, eikä imetys kärsi siitä lainkaan, kuten ei muutenkaan äidin ja lapsen suhde. Lapsen suhde isään sen sijaan saattaa vaikka parantua. - rergwsf
......... kirjoitti:
Suurimmaksi osaksi olen samaa mieltä näistä syistä. Mielestäni siinä on kuitenkin erittäin paljon syyllistävää sävyä, eikä ymmärretä, ettei kaikkien tilanteet ole samanlaisia kuin kirjoittajan. Ei se ole välttämättä välinpitämättömyyttä tai laiskuutta, että joku menee töihin ja vie lapsensa hoitoon. Ehkä se on vain rahantarvetta. Eikä rahantarve ole ahneutta, se on elämän realiteetti. Jos ei ole rahaa, ei ole asuntoa eikä ruokaa eikä vaatteita eikä yhtään mitään. Ja jos ei ole yhtään mitään, niin kohta ei ole lapsiakaan, heidät huostaanotetaan.
Joo, kotiäitiys on lyhyt aika elämässä, vaikka olisi lapsen kanssa pidempäänkin. Entäs jos lapsia on enemmän kuin yksi tai kaksi ja ehkä pitkällä ikäerolla? Minun esikoiseni on nyt 12 ja nuorimmainen on vauva. Jos olisin ollut kotona koko ajan vanhimman syntymästä nuorimmaisen vaikka kouluun menoon, niin se tekisi jo lähes 20 vuotta poissaoloa työelämästä. Ei mielestäni mikään lyhyt aika. Ainakaan vanhan koulutuksen varaan ei tarvitse laskea enää mitään, vaan vielä pitäisi opiskella. Ja jollain voi olla lapsia enemmänkin kuin meidän viisi.
Kirjoittajan työ mahdollistaa nähtävästi hyvin osa-aikatyön. Kaikkien työ tai ammattitaito ei mahdollista. Ei tehtaassa tehdä töitä silloin kun se itselle sattuu sopimaan, vaan siellä tehdään töitä silloin kun on työaika.
Isä on lapselle aivan tasaveroinen vanhempi äidin kanssa. Äiti imettää (jos pystyy), sitä isä ei voi tehdä, mutta isä VOI antaa lapselle lypsettyä äidinmaitoa pullosta, jos äiti ei ole kotona, eikä siitä ole lapselle yhtään mitään haittaa. Isä voi vaikka vanhempainloman jälkeen jäädä lapsen kanssa kotiin ja äiti mennä töihin ja imettää silti aamuisin ja iltaisin, eikä imetys kärsi siitä lainkaan, kuten ei muutenkaan äidin ja lapsen suhde. Lapsen suhde isään sen sijaan saattaa vaikka parantua.samaa mieltä minäkin. Jos tekee vaikka kolme lasta kolmen vuoden välein, niin kotiäitivuosia tulis jo 10 vuotta peräkkäin lähes, ei se ole enää vain "lyhyt aika" elämästä. Jos on korkeasti kouluttautunut (niin kuin minä), onko järkeä heittää koulutus hukkaan? Kotiäitiys on hyvä valinta jos perhe ei sen seurauksena ole aivan köyhyysloukussa, ( tyyliin syödään vaan puuroa ja iso perhe asuu jossain pienessä vuokrakaksiossa) ja jos äiti itse haluaa niin ja mies tukee ratkaisua. Oon nyt ollut 3 vuotta kotiäitinä ja ensi syksynä palaan osa-aikaisesti töihin, koska en halua heittää koulutustani hukkaankaan (työtilaisuus tuli ja vakituista työtä ei ollut kun jäin kotiin). Nuorimmainen on vajaa 2v ja vanhin sitten 3,5 vuotta kun palaan töihin...olisin mielelläni ollut vuoden vielä kauemmin kotona, mutta työpaikka menisi alta ja meidän alalla pienessä paikkakunnassa uuden saaminen olisi kiven alla. Mielestäni osa-aikainen hoito on jo ihan ok esim. 2-3-vuotiaasta eteenpäin jos äiti ei halua kokonaan heittää koulutusta tai työtä hukkaan (esim. meillä 2- ja 3-vuotiaat tulevat olemaan vain 12 päivää /kk pphoidossa ja senkin ajan vain 6h kerrallaan kun mies vie ja minä haen hoidosta). Toisin sanoen, lapset ovat edelleen suurimman osan ajasta kotona, joka on itselle tärkeää.
- näinpä!!!
......... kirjoitti:
Suurimmaksi osaksi olen samaa mieltä näistä syistä. Mielestäni siinä on kuitenkin erittäin paljon syyllistävää sävyä, eikä ymmärretä, ettei kaikkien tilanteet ole samanlaisia kuin kirjoittajan. Ei se ole välttämättä välinpitämättömyyttä tai laiskuutta, että joku menee töihin ja vie lapsensa hoitoon. Ehkä se on vain rahantarvetta. Eikä rahantarve ole ahneutta, se on elämän realiteetti. Jos ei ole rahaa, ei ole asuntoa eikä ruokaa eikä vaatteita eikä yhtään mitään. Ja jos ei ole yhtään mitään, niin kohta ei ole lapsiakaan, heidät huostaanotetaan.
Joo, kotiäitiys on lyhyt aika elämässä, vaikka olisi lapsen kanssa pidempäänkin. Entäs jos lapsia on enemmän kuin yksi tai kaksi ja ehkä pitkällä ikäerolla? Minun esikoiseni on nyt 12 ja nuorimmainen on vauva. Jos olisin ollut kotona koko ajan vanhimman syntymästä nuorimmaisen vaikka kouluun menoon, niin se tekisi jo lähes 20 vuotta poissaoloa työelämästä. Ei mielestäni mikään lyhyt aika. Ainakaan vanhan koulutuksen varaan ei tarvitse laskea enää mitään, vaan vielä pitäisi opiskella. Ja jollain voi olla lapsia enemmänkin kuin meidän viisi.
Kirjoittajan työ mahdollistaa nähtävästi hyvin osa-aikatyön. Kaikkien työ tai ammattitaito ei mahdollista. Ei tehtaassa tehdä töitä silloin kun se itselle sattuu sopimaan, vaan siellä tehdään töitä silloin kun on työaika.
Isä on lapselle aivan tasaveroinen vanhempi äidin kanssa. Äiti imettää (jos pystyy), sitä isä ei voi tehdä, mutta isä VOI antaa lapselle lypsettyä äidinmaitoa pullosta, jos äiti ei ole kotona, eikä siitä ole lapselle yhtään mitään haittaa. Isä voi vaikka vanhempainloman jälkeen jäädä lapsen kanssa kotiin ja äiti mennä töihin ja imettää silti aamuisin ja iltaisin, eikä imetys kärsi siitä lainkaan, kuten ei muutenkaan äidin ja lapsen suhde. Lapsen suhde isään sen sijaan saattaa vaikka parantua.joo minä joka linkkasin tuon "21 syytä olla kotiäiti" jutun, niin olen samaa mieltä että ei oo hyvä tuo syyllistäminen. Minusta ei kumpikaan ole huono, olipa sitten töissä tai kotona. jostain syystä vain kummastakin keksitään p*skaa :(
Kukaan ei ole huono äiti tai ihminen muutenkaan sen takia, että on kotona lastensa kanssa tai käy töissä
- Aikaa ei saa takas.
"On käsittämätöntä, että Suomessa lapsen hoidosta maksetaan enemmän kenelle tahansa muulle hoitajalle kuin lapsen vanhemmalle"
Aivan totta!!! Miksi näin? Koska vanhempien pitäis palata mahdollisimman pian takaisin oravanpyörään! Raivostuttavaa. Kotiäiti/isä ei tuota valtiolle mitään, siksi näin. Argh!
Minä mieluummin elän sitten vaikka tonnikalalla, kunhan ei tarvitse pieniä lapsiani hylätä hoitoon. Niin ja kunhan lapseni saavat ruoan yms tarvittavan, omista menoistani voin kyllä karsia paljonkin. Ja paljon olenkin- suurin osa ajastani menee lapsieni kanssa, ei töissä tms.
Elettyä aikaa ei saa takaisin, ja elän myös sen mukaan.- j,mxdmk
OT tonnikala on nykyään kallista, lohta saa hyvällä tuurilla edullisemmalla kilohinnalla.
- lapsen kehitys
Kotiäiti tuottaa valtiolle kansalaisia ja työntekijöitä, jotka ovat terveitä ja joilla on säilynyt tunnepuolikin. Lapsen retuuttaminen yksin on jo kova stressi lapselle ja kun se jatkuu yli aikuisiän, pinna palaa helpommin kuin niillä jotka olivat kotona.
Kyllä työpaikoillakin sairastetaan stressiä ja poissaoloja tulee senkin takia ja nimenomaa nykyään, mistähän mahtais johtua, ei jakseta kertakaikkiaan kun ei ole pohjaa. Kaikki mielenterveysongelmat ovat räjähtäneet sen takia kun lapsia alettiin aikoinaan viemään sängystä suoraan muualle. Lapsi on siitä harvinainen , että se näyttää kestävän ja jaksavan vaikka mitä kun sille sanotaan niin. Mutta oikeesti lapsen sielunelämää ei tunne kukaan, mitä siellä tapahtuu. Ei kannata lapsen kustannuksella tehdä ihan mitä vaan, onhan ne omia lapsia kuitenkin ja kuka heistä välittäis jos ei vanhemmat itse. Ei kukaan sivullinen aattele lapsen parasta kaikessa, se nyt on ihan selvää. Stressi aiheuttaa myöskin ruumiin sairauksia, eikä pelkästään henkisiä.
- Cloetta...
Riittähän ne mutta huonosta. Itse oli viisi vuotta kotiäitinä eli elettiin miehen palkalla, lapsilisillä ja olemattomalla kotihoidon tuella. Silti en muista noita vuosia mitenkään ankeina tms. vaan täysin päin vastoin; ne olivat elämäni ihannimmat ja antoisimmat vuodet.
Nautin suunnattomasti kiireettömästä arjesta lasten kanssa. Kotityöt tuli tehtyä siinä sivussa ja mieskin oli tyytyväinen kun lapset ja vaimo voivat hyvin ja kotityötkin oli tehtynä ja ruoka odottamassa kun mies tuli töistä. Hyvin perinteistä ja konservatiivistakin kenties, mutta ihanaa elämää!
Nyt olen ollut työelämässä jo useita vuosia ja muistelen kaiholla noita kotiäitivuosia. Lapsemme ovat jo aikuisia, fiksuja ja hurmaavia ihmisiä. Meillä ei ole taloudellisia ongemia, parisuhde voi yhä edelleen hyvin jne. mutta mikään ei vedä vertoja sille merkityksellisyyden tunteelle, jonka koin kotiäitvuosinani. Minulle motiviina kotiäitiydelle ei ollut inho töitä kohtaan vaan halua kasvattaa omat lapset ja nauttia heidän vauva- ja lapsuusajastaan mahdollisiman paljon ja olla läsnä silloin kun eniten äitiä kaivataan. - mk
Homaa sellainen työ mihin mennään vasta klo 10.00 aamullatai myöhemmin ja kyllä voit olla kotona jos miehsi suostuu sinut elättämään mutta aika tiukkaa voi olla että silleen. Muista yksi juttu kun olet pitkään kotona niin elake on sitten pieni kun se aika koittaa ja jos joskus ero tulee niin olet iaka tiukilla kun et ole töissä.
Onneksi meillä vain yksi lapsi ja siihenkin rahaa palaa ihan riittävästi ja pitäsi iolla iaka suuret tulot jos lapsi olisi kolme ja vaikka hyvin teinaan niin ei sillä viittä henkilö a elätetä jos jonkinmoista elintasoa meinaa pitää. Voit laskea että nettopalakka tonni per henkilä noon riittä eli 5 henkisellä perheella 5000€ tulot pitöäisi olla.- Mies ei kannata
Juurikin näin. Naureskelin juuri ns. kotiäidille Sipoosta joka sattui samaan taksiin ja oli kovatuloinen mies ja kaikkea. Silti piti minulta yrittää kupata enemmän rahaa taksista, kuin mitä olisi yksin maksanut kulkea samaan paikkaan. Oli vielä vihainen miksi niinkin hyvätuloinen kaveri kuin minä ei halunnut osallistua suuremmalla osuudella kuluihin.
MIKSI vieras mies maksaisi toisten kuluja? Tämäkö on lopputulos kotiäideistä? Naiset taantuvat lasten tasolle? Jotkut toki opiskelevat lasten kanssa koulutuksen, mutta harva niin jaksaa tehdä.
- 20
kyllä ne perheelle piisaa,mutta kun pitäis piisata vielä eu-hunkin,mutta ei
- ...
Ihan mielenkiinnsota haluan kysyä, että ilkeääkö naiset siis pyytää mieheltään rahaa jos tarvitsevat itse jotain, eli vaikka nyt kampaajalle menee, niin pyydättekö te miehiltänne rahaa sitä varten? Jos pyydätte, niin miltä se teistä tuntuu?
Ihan siis vain mielenkiinnosta kysyn. itse olin kotona vain vajaat 1,5 vuotta, eikä kertaakaan vielä tullut tilannetta, että omat rahat olisivat loppuneet, vaikka elimme lapsen kanssa ihan normaalia arkea matkusteluineen (kun oli sitä vapaata) ja shoppailuineen. Olinhan ollut työelämässä jo kymmenen vuotta ennenkuin jäin kotiin, eli omaa varallisuutta oli edelleen.
Mutta jos nyt ajatellaan tilannetta, että säästöjä ei olisi kertynyt, eli ei olisi työvuosien taustaa tai jostain muusta syystä ei olisi säästöjä kertynyt ja jäisi kotiin vuosiksi, sellaisilla tuloilla jotka kotiäideillä on äitiyslomaajan jälkeen, eli tuloilla joilla ei käydä kampaajalla ja harrasteta laskettelua tai syödä ulkona, niin pyydättekö mieheiltänne, jos tarvitsette rahaa johonkin? Ihan vain vaikka ihan normaaliin kaupassa käyntiin (kotona olevahan yleensä käy kaupassa), miehiltäkö rahan siihen saatte? Saatteko automaattisesti vai joudutteko pyytämään? Miltä sen pyytäminen tuntuu?
Meillä oli tilanne se, että kun olin kotihoidontuella, ostimme tontin. oli aivan kauhea juttu minulle henkilökohtaisesti, että jouduin sanomaan miehelleni, että ikävä kyllä, en pysty nyt omaa puoltani tontista maksamaan. Toki mieheni sen ymmärsi, ei siinä mitään, ja maksoi koko tontin (kyse oli kuitenkin lähes kymppitonnin kerta rysäyksestä), mutta miten ihmeessä se pystyi olemaan niin nöyryyttävää minulle... Nyt mietin koko ajan vähän sitä, että vaikka papereissa lukee mitä (molempien nimet), niin talomme seisoo mieheni omistamalla tontilla. Jos ero tulisi, niin toki olisi selvää, että kyseessä on mieheni omaisuus, enkä siitä mitään koskaan vaatisi... Miksi se nöyryyttää asua mieheni tontilla? Talosta kuitenkin puolet olen tarkalleen maksanut...
Jos joku siis suunnitelee jäävänsä kotiin vuosikausiksi, niin eikö teillä ole samoja tunteita? vai oletteko kerryttäneet suuremmat säästöt pohjalle? vai miten teillä on varaa pitää omanarvonkunnianne korkealla? vai puuttuuko kenties kunnia?- ytudt
no kun ollaan naimisissa ja jos ei avioehtoa ole, niin kaikki rahat ja omaisuushan on automaattisesti puoliksi ja kaikki yhteisiä. Meillä minä tienasin ennen lapsia jopa enemmän kuin mieheni ja meillä oli yhteiset rahat, yhteinen tili, josta maksettiin laskut sekä säästötili yhteinen. Kaikki on yhteistä, kun naimisissa ollaan, joten ei tartte kysellä "voinko käydä lääkärissä" tms, minusta se olisi alentavaa! Kumpikin tekee työtä perheen hyväksi. Mieskin hyötyy siitä, kun voi keskittyä uraan (jos toinen hoitaa pääsääntöisesti lapset ja kodin). Nyt olen ollut kotiäitinä 3 vuotta ja tietysti nyt en tienaa mitään ja eletään täysin miehen palkalla. Ei käy omanarvontunnolle, koska tienasin ihan hyvin ennen lapsia ja vaikka en olisikaan tienannut, niin ei sekään haittaisi. Nyt ensi syksynä menen takaisin töihin, tosin palkka jää hieman miehen palkkaa pienemmäksi, koska teen osa-aikaista viikkoa. Kaikki aina luulee, että kotiäiti on laiska, kouluttautumaton ja vähän tienaava, mutta itse olen siis korkeasti koulutettu, suht hyväpalkkasessa työssä enne lapsia ja silti olen melkein 4 vuotta kotona putkeen. Toisten on niin vaikea ymmärtää, että jotkut haluaa itse ihan vapaaehtoisesti hoitaa lapset ekat vuodet, vaikka olisikin "hyvä työ" odottamassa.
- mk
ytudt kirjoitti:
no kun ollaan naimisissa ja jos ei avioehtoa ole, niin kaikki rahat ja omaisuushan on automaattisesti puoliksi ja kaikki yhteisiä. Meillä minä tienasin ennen lapsia jopa enemmän kuin mieheni ja meillä oli yhteiset rahat, yhteinen tili, josta maksettiin laskut sekä säästötili yhteinen. Kaikki on yhteistä, kun naimisissa ollaan, joten ei tartte kysellä "voinko käydä lääkärissä" tms, minusta se olisi alentavaa! Kumpikin tekee työtä perheen hyväksi. Mieskin hyötyy siitä, kun voi keskittyä uraan (jos toinen hoitaa pääsääntöisesti lapset ja kodin). Nyt olen ollut kotiäitinä 3 vuotta ja tietysti nyt en tienaa mitään ja eletään täysin miehen palkalla. Ei käy omanarvontunnolle, koska tienasin ihan hyvin ennen lapsia ja vaikka en olisikaan tienannut, niin ei sekään haittaisi. Nyt ensi syksynä menen takaisin töihin, tosin palkka jää hieman miehen palkkaa pienemmäksi, koska teen osa-aikaista viikkoa. Kaikki aina luulee, että kotiäiti on laiska, kouluttautumaton ja vähän tienaava, mutta itse olen siis korkeasti koulutettu, suht hyväpalkkasessa työssä enne lapsia ja silti olen melkein 4 vuotta kotona putkeen. Toisten on niin vaikea ymmärtää, että jotkut haluaa itse ihan vapaaehtoisesti hoitaa lapset ekat vuodet, vaikka olisikin "hyvä työ" odottamassa.
Ei ne puoliski mene vaan varakkaampi maksaa nettovarallisuudesta tasi´nkoa köyhemmälle.
- .....
Käsittämätön tuo sinun ajattelutapasi mielestäni. Ei, minä en pyydä mieheltäni rahaa, koska kaikki rahat menevät automaattisesti samalle tilille ja ovat yhteisiä, riippumatta siitä, mitä kumpikin on sinne suoranaisesti tienannut.
Mutta eikö sinusta tunnu kamalalta, että SINÄ maksat teidän yhteisestä lapsestanne paljon enemmän kuin miehesi? Jos miehesi on maksanut teidän yhteisestä tontistanne 5000 euroa sinun osuuttasi, niin se on paljon vähemmän kuin mitä sinä olet maksanut teidän yhteisestä lapsestanne. Eikö miehestäsi tunnu lainkaan pahalta katsella sitä sinun kustantamaa lasta teidän kotona?
Ja tarkennetaanpa vielä. Jos lapsen suoranaiset kulut, vaatteet, ruuat, hoitomaksut ym. menevätkin puoliksi (vai meneekö edes, jos kotona oleva käy kaupassa, mutta omilla rahoillaan), niin lapsen aiheuttamia kuluja ovat myös ansiomenetykset ja jopa hoitovapaan takia kotonaolemisesta seuraavat eläkkeen menetykset. Kotiäiti siis maksaa menetettynä palkkana valtavia summia lapsesta, jonka kulut pitäisi maksaa puoliksi (jos sille linjalle lähdetään). Vähintäänkin olisi kohtuullista, että mies maksaisi päivähoitomaksuista oman osansa kotiäidille, mutta siltikin äiti maksaa huomattavasti enemmän lastenhoidosta.
Minun mieheni on sitä mieltä, että lapset kustannetaan yhdessä, kun on kerran yhdessä hankittu. Siispä yhteinen tili on kätevä ratkaisu. Mieheni(kin) myös haluaa toisen meistä olevan kotona sen ajan, kun lapsi on pieni. Tällä hetkellä se olen minä, ehkä ensi vuoden isä. - ...
ytudt kirjoitti:
no kun ollaan naimisissa ja jos ei avioehtoa ole, niin kaikki rahat ja omaisuushan on automaattisesti puoliksi ja kaikki yhteisiä. Meillä minä tienasin ennen lapsia jopa enemmän kuin mieheni ja meillä oli yhteiset rahat, yhteinen tili, josta maksettiin laskut sekä säästötili yhteinen. Kaikki on yhteistä, kun naimisissa ollaan, joten ei tartte kysellä "voinko käydä lääkärissä" tms, minusta se olisi alentavaa! Kumpikin tekee työtä perheen hyväksi. Mieskin hyötyy siitä, kun voi keskittyä uraan (jos toinen hoitaa pääsääntöisesti lapset ja kodin). Nyt olen ollut kotiäitinä 3 vuotta ja tietysti nyt en tienaa mitään ja eletään täysin miehen palkalla. Ei käy omanarvontunnolle, koska tienasin ihan hyvin ennen lapsia ja vaikka en olisikaan tienannut, niin ei sekään haittaisi. Nyt ensi syksynä menen takaisin töihin, tosin palkka jää hieman miehen palkkaa pienemmäksi, koska teen osa-aikaista viikkoa. Kaikki aina luulee, että kotiäiti on laiska, kouluttautumaton ja vähän tienaava, mutta itse olen siis korkeasti koulutettu, suht hyväpalkkasessa työssä enne lapsia ja silti olen melkein 4 vuotta kotona putkeen. Toisten on niin vaikea ymmärtää, että jotkut haluaa itse ihan vapaaehtoisesti hoitaa lapset ekat vuodet, vaikka olisikin "hyvä työ" odottamassa.
Niin jotkut voivat kuvitella, että kotiäidit ovat laiskoja ja vähän koulutettuja. Itse taas en mitään sellaista kuvittele ja siksi kysinkin, miten tuon nöyrtymisen kanssa. Laiskanhan ei tarvitse nöyrtyä kysymään toiselta rahaa, koska laiskallehan ei käy kunnialle elää toisten siivellä.
Juuri tuo; hyvin toimeentulemaan tottunut, korkeasti koulutettu, eli itseisarvonsa tunteva naisihminen, joutuu tilanteeseen, jossa ei pystykään elättämään itse itseään, miten siitä selviää?
Onko vain nieltävä kunniansa ja alistuttava siihen, että olen nyt vain äiti ja saan arvostusta tasan sen verran mitä tämä yhteiskunta antaa äitiydelle arvostusta, eli 300 euroa kuukaudessa? Jätettävä haaveet kampaajista, harrastuksista jne, koska ei tämän yhteiskunnan mielestä äidit ole kampaamolla käyntien tai harrastuksen arvoisia? Tai on sitten se toinen tapa saada rahaa, eli elää miehen siivellä... - ...
..... kirjoitti:
Käsittämätön tuo sinun ajattelutapasi mielestäni. Ei, minä en pyydä mieheltäni rahaa, koska kaikki rahat menevät automaattisesti samalle tilille ja ovat yhteisiä, riippumatta siitä, mitä kumpikin on sinne suoranaisesti tienannut.
Mutta eikö sinusta tunnu kamalalta, että SINÄ maksat teidän yhteisestä lapsestanne paljon enemmän kuin miehesi? Jos miehesi on maksanut teidän yhteisestä tontistanne 5000 euroa sinun osuuttasi, niin se on paljon vähemmän kuin mitä sinä olet maksanut teidän yhteisestä lapsestanne. Eikö miehestäsi tunnu lainkaan pahalta katsella sitä sinun kustantamaa lasta teidän kotona?
Ja tarkennetaanpa vielä. Jos lapsen suoranaiset kulut, vaatteet, ruuat, hoitomaksut ym. menevätkin puoliksi (vai meneekö edes, jos kotona oleva käy kaupassa, mutta omilla rahoillaan), niin lapsen aiheuttamia kuluja ovat myös ansiomenetykset ja jopa hoitovapaan takia kotonaolemisesta seuraavat eläkkeen menetykset. Kotiäiti siis maksaa menetettynä palkkana valtavia summia lapsesta, jonka kulut pitäisi maksaa puoliksi (jos sille linjalle lähdetään). Vähintäänkin olisi kohtuullista, että mies maksaisi päivähoitomaksuista oman osansa kotiäidille, mutta siltikin äiti maksaa huomattavasti enemmän lastenhoidosta.
Minun mieheni on sitä mieltä, että lapset kustannetaan yhdessä, kun on kerran yhdessä hankittu. Siispä yhteinen tili on kätevä ratkaisu. Mieheni(kin) myös haluaa toisen meistä olevan kotona sen ajan, kun lapsi on pieni. Tällä hetkellä se olen minä, ehkä ensi vuoden isä."Mutta eikö sinusta tunnu kamalalta, että SINÄ maksat teidän yhteisestä lapsestanne paljon enemmän kuin miehesi? "
Ei todellakaan tunnun kamalalle, vaan antaa varman tunteen siitä, että pystyn tällä hetkellä ja myös jatkossa tarvittaessa elättämään itseni ohella myös oman lapseni. Missään nimessä en ole lasta tehnyt miehen varaan, vaan hänellä on kaksi vanhempaa josita tarvittaessa kumpikin kykenee täysin itsenäisesti hänet huoltamaan. Sen verran ikää ja turvallisuuden halua jo on, että missään nimessä en olisi tehnyt lasta jos olisin hetkenkään epäillyt meidän jommankumman kykyä elättää, kasvattaa ja hoitaa lasta, tarvittaessa vaikka täysin itsenäisesti.
" Eikö miehestäsi tunnu lainkaan pahalta katsella sitä sinun kustantamaa lasta teidän kotona?"
En ole kysynyt, tuskin. Mieheni kerää varallisuutta, joka takaa turvan lapsen tulevaisuudelle. Ostaa lapselle sen mitä lapsi hänen mielestään tarvitsee, aivan kuten minäkin ostan sen mitä minun mielestäni tarvitsee. Minä käyn lapsen kanssa uimassa kerran viikkoon, mieheni käy jäätetelöllä lapsen kanssa kerran viikkoon, kummankaan ei tarvitse toisen rahapussilla käydä niitä varten.
Yhteinen tili, erilliset tilit, aivan sama, koska silti on tasan se tietoisuus siitä kuka ne varat sinne tilille tuo. - ytudt
... kirjoitti:
Niin jotkut voivat kuvitella, että kotiäidit ovat laiskoja ja vähän koulutettuja. Itse taas en mitään sellaista kuvittele ja siksi kysinkin, miten tuon nöyrtymisen kanssa. Laiskanhan ei tarvitse nöyrtyä kysymään toiselta rahaa, koska laiskallehan ei käy kunnialle elää toisten siivellä.
Juuri tuo; hyvin toimeentulemaan tottunut, korkeasti koulutettu, eli itseisarvonsa tunteva naisihminen, joutuu tilanteeseen, jossa ei pystykään elättämään itse itseään, miten siitä selviää?
Onko vain nieltävä kunniansa ja alistuttava siihen, että olen nyt vain äiti ja saan arvostusta tasan sen verran mitä tämä yhteiskunta antaa äitiydelle arvostusta, eli 300 euroa kuukaudessa? Jätettävä haaveet kampaajista, harrastuksista jne, koska ei tämän yhteiskunnan mielestä äidit ole kampaamolla käyntien tai harrastuksen arvoisia? Tai on sitten se toinen tapa saada rahaa, eli elää miehen siivellä...En kyllä ollenkaan ymmärrä ajattelumaailmaasi. Jos mies ja perhe arvostaa kotiäitiyttä, ei tuollaista edes mieti. Itseisarvo/itsetunto ei ainakaan minulla ole rahasta kiinni, vaan ihminen on arvokas ihan omana ainutlaatuisena itsenään. Kotiäitiys vaatii hyvää itsetuntoa ja sitä, että ei määrittele itseään rahan, titteleiden avulla. Monella korkeasti koulutetulla ei ole tällaista itsetuntoa, joten he eivät henkisesti usein kestä olla "vaan kotiäitinä", vaan heidän pitää päteä työelämässä kokeakseen olevansa arvokkaita. Itse en ainakaan määrittele itseäni rahan tai titteleiden kautta (kuten sinä selvästikin). Itse asiassa nyt kun olen ollut kotiäitinä, olen oppinut tuntemaan itsenikin paremmin ja itsetuntoni on mielestäni jopa parempi mitä ennen lapsia. Me olemme miehen kanssa tinkineet yhtä paljon (tai vähän) omista menoista, vaikka minä olen kotona. Edelleenkin, meillä on aina yhteiset rahat ja tämähän on vain väliaikainen tilanne elämässä. Kun menimme naimisiin, miehelläni oli esim. opintovelkaa, joita maksoimme yhteisistä rahoista (siis minäkin). Emme erittele rahojamme, miksi tekisimme niin, kun olemme yhdessä menneet naimisiin ja perustaneet perheen? Meille perhe on yksikkö ja ajattelutapakin on "me ja "meidän perhe" eikä minun rahat, sinun rahat jne. Ei avioliitto kestä jos molemmat ajattelee vain itseään. Molemmat tekee uhrauksia perheen eteen: minä jättäydyin hyvästä työstä pois 4 vuodeksi, jotta pystyin hoitamaan lapset ja kodin ja urani kärsi ja mies puolestaan joutui samalla elättämään minua ja tekemään enemmän töitä. Kumpikin siis teki uhrauksia perheen yhteiseksi hyväksi. Miksi aina sanotaan, että se nainen elää miehen siivellä jos hoitaa lapsia, mutta miksi ei koskaan voisi ajatella asiaa toisin päin eli mies elää tavallaan naisen siivellä, kun ei tarvitse lapsia ja kotia hoitaa vaan voi täysin keskittyä työelämään? Loppujen lopuksi kumpikin osapuolista on täysin riippuvaisia toisistaan: äiti isän tuomista rahoista ja isä taas äidistä, joka keskittyy hoitamaan lapset ja kodin. Useissa ns. johtajan töissä vaaditaan sitä, että sen johtajan puoliso hoitaa kodin ja lapset, koska muuten se ei onnistuisi käytännössä.
- ...
ytudt kirjoitti:
En kyllä ollenkaan ymmärrä ajattelumaailmaasi. Jos mies ja perhe arvostaa kotiäitiyttä, ei tuollaista edes mieti. Itseisarvo/itsetunto ei ainakaan minulla ole rahasta kiinni, vaan ihminen on arvokas ihan omana ainutlaatuisena itsenään. Kotiäitiys vaatii hyvää itsetuntoa ja sitä, että ei määrittele itseään rahan, titteleiden avulla. Monella korkeasti koulutetulla ei ole tällaista itsetuntoa, joten he eivät henkisesti usein kestä olla "vaan kotiäitinä", vaan heidän pitää päteä työelämässä kokeakseen olevansa arvokkaita. Itse en ainakaan määrittele itseäni rahan tai titteleiden kautta (kuten sinä selvästikin). Itse asiassa nyt kun olen ollut kotiäitinä, olen oppinut tuntemaan itsenikin paremmin ja itsetuntoni on mielestäni jopa parempi mitä ennen lapsia. Me olemme miehen kanssa tinkineet yhtä paljon (tai vähän) omista menoista, vaikka minä olen kotona. Edelleenkin, meillä on aina yhteiset rahat ja tämähän on vain väliaikainen tilanne elämässä. Kun menimme naimisiin, miehelläni oli esim. opintovelkaa, joita maksoimme yhteisistä rahoista (siis minäkin). Emme erittele rahojamme, miksi tekisimme niin, kun olemme yhdessä menneet naimisiin ja perustaneet perheen? Meille perhe on yksikkö ja ajattelutapakin on "me ja "meidän perhe" eikä minun rahat, sinun rahat jne. Ei avioliitto kestä jos molemmat ajattelee vain itseään. Molemmat tekee uhrauksia perheen eteen: minä jättäydyin hyvästä työstä pois 4 vuodeksi, jotta pystyin hoitamaan lapset ja kodin ja urani kärsi ja mies puolestaan joutui samalla elättämään minua ja tekemään enemmän töitä. Kumpikin siis teki uhrauksia perheen yhteiseksi hyväksi. Miksi aina sanotaan, että se nainen elää miehen siivellä jos hoitaa lapsia, mutta miksi ei koskaan voisi ajatella asiaa toisin päin eli mies elää tavallaan naisen siivellä, kun ei tarvitse lapsia ja kotia hoitaa vaan voi täysin keskittyä työelämään? Loppujen lopuksi kumpikin osapuolista on täysin riippuvaisia toisistaan: äiti isän tuomista rahoista ja isä taas äidistä, joka keskittyy hoitamaan lapset ja kodin. Useissa ns. johtajan töissä vaaditaan sitä, että sen johtajan puoliso hoitaa kodin ja lapset, koska muuten se ei onnistuisi käytännössä.
joo, vika on varmaan siinä,e tten itse juurikaan arvosta kotiäitiyttä. Ja ennekuin kukaan hyppii yläpystyä, niin mitä sitten vaikken arvostakaan? Sehän vaikuttaa vain omiin valintoihini, eli minä en kotiäidiksi jää.
"Monella korkeasti koulutetulla ei ole tällaista itsetuntoa, joten he eivät henkisesti usein kestä olla "vaan kotiäitinä", vaan heidän pitää päteä työelämässä kokeakseen olevansa arvokkaita."
Totta. Ammatillinen identiteetti on voimakkaampi ominaisuus kuin äitiysidentiteetti.
Meillä ei ole yhteisiä rahoja, eikä koskaan tulekaan olemaan. Emme ole myöskään naimisissa. Tämä kaikki siksi, että olemme kaksi erillistä yksilöä, emmekä yksikkö me. Emme ole missään mielessä toisistamme riippuvaisia, joten se ei yhdistä meitä, vaan olemme yhdessä vankasta omasta vapaasta tahdostamme.
". Miksi aina sanotaan, että se nainen elää miehen siivellä jos hoitaa lapsia, mutta miksi ei koskaan voisi ajatella asiaa toisin päin eli mies elää tavallaan naisen siivellä, kun ei tarvitse lapsia ja kotia hoitaa vaan voi täysin keskittyä työelämään?"
Koska rakkaudella ei eletä, vaan siihen tarvitaan jotain materiaalisempaa? - .......
... kirjoitti:
"Mutta eikö sinusta tunnu kamalalta, että SINÄ maksat teidän yhteisestä lapsestanne paljon enemmän kuin miehesi? "
Ei todellakaan tunnun kamalalle, vaan antaa varman tunteen siitä, että pystyn tällä hetkellä ja myös jatkossa tarvittaessa elättämään itseni ohella myös oman lapseni. Missään nimessä en ole lasta tehnyt miehen varaan, vaan hänellä on kaksi vanhempaa josita tarvittaessa kumpikin kykenee täysin itsenäisesti hänet huoltamaan. Sen verran ikää ja turvallisuuden halua jo on, että missään nimessä en olisi tehnyt lasta jos olisin hetkenkään epäillyt meidän jommankumman kykyä elättää, kasvattaa ja hoitaa lasta, tarvittaessa vaikka täysin itsenäisesti.
" Eikö miehestäsi tunnu lainkaan pahalta katsella sitä sinun kustantamaa lasta teidän kotona?"
En ole kysynyt, tuskin. Mieheni kerää varallisuutta, joka takaa turvan lapsen tulevaisuudelle. Ostaa lapselle sen mitä lapsi hänen mielestään tarvitsee, aivan kuten minäkin ostan sen mitä minun mielestäni tarvitsee. Minä käyn lapsen kanssa uimassa kerran viikkoon, mieheni käy jäätetelöllä lapsen kanssa kerran viikkoon, kummankaan ei tarvitse toisen rahapussilla käydä niitä varten.
Yhteinen tili, erilliset tilit, aivan sama, koska silti on tasan se tietoisuus siitä kuka ne varat sinne tilille tuo.Me yhteisestä sopimuksesta tarjoamme lapsillemme parhaan mahdollisen hoidon, mitä rahalla saa. Se tarkoittaa sitä, että hoidamme heidät itse kotona. Minä tällä hetkellä kotona olevana vanhempana maksan koko palkkani ja osan eläkkeestäni tästä hoidosta, joten on vain kohtuullista, että mies maksaa tästä hoidosta edes sen, että elättää meidät. Minusta ei tunnu lainkaan pahalta, että me teemme parhaamme kustannuksia säästelemättä sen eteen, että lapsemme voivat mahdollisimman hyvin.
Voisihan tuon asian hoitaa niinkin, että minä perustaisin lastenhoitoyrityksen ja määrittäisin hoitomaksun, josta maksan itse puolet ja perin mieheltäni sen toisen puolen. Näin ollen minulle jäisi se miehen maksama osuus omiin menoihini ja puoliin lapsen muista kuluista. Olisiko tuo sinun mielestäsi järkevämpi ratkaisu kuin se, että suuremmin laskematta vain maksetaan samalta tililtä perheen menot? - ytudt
... kirjoitti:
joo, vika on varmaan siinä,e tten itse juurikaan arvosta kotiäitiyttä. Ja ennekuin kukaan hyppii yläpystyä, niin mitä sitten vaikken arvostakaan? Sehän vaikuttaa vain omiin valintoihini, eli minä en kotiäidiksi jää.
"Monella korkeasti koulutetulla ei ole tällaista itsetuntoa, joten he eivät henkisesti usein kestä olla "vaan kotiäitinä", vaan heidän pitää päteä työelämässä kokeakseen olevansa arvokkaita."
Totta. Ammatillinen identiteetti on voimakkaampi ominaisuus kuin äitiysidentiteetti.
Meillä ei ole yhteisiä rahoja, eikä koskaan tulekaan olemaan. Emme ole myöskään naimisissa. Tämä kaikki siksi, että olemme kaksi erillistä yksilöä, emmekä yksikkö me. Emme ole missään mielessä toisistamme riippuvaisia, joten se ei yhdistä meitä, vaan olemme yhdessä vankasta omasta vapaasta tahdostamme.
". Miksi aina sanotaan, että se nainen elää miehen siivellä jos hoitaa lapsia, mutta miksi ei koskaan voisi ajatella asiaa toisin päin eli mies elää tavallaan naisen siivellä, kun ei tarvitse lapsia ja kotia hoitaa vaan voi täysin keskittyä työelämään?"
Koska rakkaudella ei eletä, vaan siihen tarvitaan jotain materiaalisempaa?Musta on aika säälittävää, että ihminen, joka itse on äiti, ei arvosta omaa äitiyttä, vaan titteleitä ja uran luomista enemmän ja vielä kehtaa myöntää sen aivan kuin se olisi joku hienokin asia! Oikeasti kotiäitiys (varsinkin jos lapsia kaksi tai useampi) vaatii niin paljon enemmän kuin mikään muu ura tai titteli! Äärimmäistä kärsivällisyyttä ja organisointitaitoa, epäitsekkyyttä, työtä 24h/7 samalla kun muut sanoo "ai sä olet vaan kotona". Kotiäiti hoitaa siinä samalla lapset, tekee ruoat ja kotityöt kun tarhassa taas samat hommat tekee useampi ihminen: on siivoojat, kokit, lastenhoitajat, laitostyöntekijät jne. Uraäiti on töissä ja ne muut hoitavat ja syöttävät lapsen päivän aikana. On aivan naurettavaa väittää, että uraäiti tekee samat kotityöt palkkatyön lisäksi: eihän hänen tarvitse tehdä 5krt/päivässä ruokaa ja siivoamistakin tulee paljon, paljon vähemmän jos kotona ollaan vain pari tuntia illalla.
Miksi yleensäkin rupesit äidiksi, jos et kerran arvosta äitiyttä tuon vertaa? Sama kuin joku lukisi itsensä lääkäriksi ja toteaisi sitten "en kyllä arvosta lääkärin uraa yhtään". Teitkö lapsen jonkun statussymbolin vuoksi? Ja kyllä, me olemme mieheni kanssa yhdessä vapaasta tahdosta, mutta totta kai naimisissa olevat ihmiset ovat aina jossain määrin riippuvaisia toisistaan ainakin asuntolainan muodossa. Jos on esim. iso asuntolaina yms. ja erotaan, niin harva pystyy enää yksin omalla palkalla maksamaan sitä isoa lainaa. Jokainen on tottakai yksilö, mutta perheen yhteistä hyvinvointia ajatelllaan ensin kun lapset ovat pieniä. Ei ihme, että perheet eroaa jos ihmiset ajattelee koko ajan "minä minä" -asenteella. Meillä lapset synty peräkkäisinä vuosina ja jos oltais miehen kanssa oltu koko ajan peräämässä niitä omia oikeuksia ja ajateltu vaan "minä haluan nyt tätä", emme varmaan olisi enää yhdessä, koska alku oli niin rankkaa kahden pienen kanssa, että molemmat tekivät uhrauksia perheen eteen. Nyt kun lapset kasvavat, voi taas alkaa enemmän ajattelemaan itseäkin. Ensi syksynä palaan siis osa-aikaisesti töihin.
Musta on aika jännää, että feministit ovat pyrkineet nostamaan ns. miehisiä arvoja yhteiskunnassa, mutta ns. perinteisten naisten työn arvon kuten lasten ja kodin hoitamisen arvostuksen he ovat onnistuneet romuttamaan täysin. Eli nainen on vasta sitten tasa-arvoinen kun hän on samanlainen kuin mies. Jos feministit ajaisivat oikeasti naisten tasa-arvoa, niin he vaatisivat sitä, että lasten ja kodinhoitamistakin arvostettaisiin eikä vähäteltäisi!
- Kotona minäkin
Minä olen ollut kotiäitinä kohta 8 vuotta ja olen viihtynyt. Mies on hyvätuloinen ja toisaalta ei oikein hommaansa pystyisi hoitamaan, jos täytyisi jakaa vuoroja hoidosta haemisesta jne. Eli tavallaan tämä hyödyttää meitä molempia. Pankki tilit ja tunnukset meillä ovat yhteiset: jos raha ei joku kuukausi riitä, siirrään itselleni lisää. Mies laittaa tilipäivänä yhdessä mietityn summan tililleni ja siitä sitten makselen mitä tarvitsee.
Jos aamuheräämiset kauhistuttavat, ei se saa olla ainoa syy kotona oloon:) Kouluun kun tarvitsee nousta eli joka aamu joku lapsista menee kasiin eli kello soi ihan seiskalta aamulla.
Itselleni päätös jäädä kotiin ja olla palaamatta työpaikkaan oli helppo ja toisaalta vaikea. Tykkään työskennellä kotona (onhan niitä muitakin ammatteja, joissa työtä tehdään kotona), laittaa kodista viihtyisän, touhuta lasten kanssa. Tunne siitä, että yhteiskunta ei minulta mitään saa (paitsi tietty kunnon veronmaksajat toivottavasti joskus) ei kuitenkaan jättänyt rauhaan. Niinpä olemmekin nyt sijaisperheenä kahdelle pikkulikalle omien kolmen lisäksi. Nyt saan ihan kivan palkan tyttöjen hoidosta (hoitopalkkio on kotiäidille suurempi kuin työssäkäyvälle) ja paljon aikuiskontakteja. No joo, nyt tämä meni jo alkuperäisen aikeen ulkopuolelle, mutta tsemppiä alkuperäiselle, kotona oleminen/työnteko on kivaa! - ,,,0,,,
Itse olen saamassa esikoistani ja aion jäädä mahdollisimman pitkäksi aikaa kotiin, en tosin useiksi useiksi vuosiksi. Enempää lapsia en halua, sillä tämä raskausaika on ollut todella vaikeaa ja hyvää oloa ei ole voinut tuntea kuukausiin... Siksi tein oman päätöksen, haluan olla kotona niin pitkään kuin mahdollista, nauttia näistä hetkistä, sillä en niitä takasinkaan saa. Ja vaikka omat varallisuudet ei ole juuri mitään, niin kyllä ihminen aina toimeen tulee. Onnellisuuteen ei vaadita paljoa, minulle riittää kun ruoka on pöydässä ja katto pään päällä.
Mutta joo, ihmettelen jos sinulla on hyvä parisuhde, miksi sinun pitäisi tuntea huonoa omaatuntoa siittä, mitä miehesi on perheellesi tuonut (ostanut tontin). Tuskin hän sitä ostaessaan on ajatellut sen olevan vain hänen tarpeille, kyllä hän varmasti on ajatellut koko teidän perhettä ja sen etuja, eikä ostanut vain itselleen. Ei ole väliä kuka maksaa ja mitä maksaa, te olette perhe yhdessä. Miksi mietit liikaa tyylillä mitä jos, mitä sitten. Pitää osata nauttia nyt ja tästä, eikä aina maalailla niitä piruja seinille (tyyliin mitä eron sattuessa, sitä kannattaa miettiä vasta siinä vaiheessa JOS joskus näin käy).
Itse en pystyisi elämään parisuhteessa, missä jokaisesta toiselta käytetystä eurosta joutuisi potemaan huonoa omaa tuntoa. Meillä ainakin homma menee niin, että jos minä olen rahaa vailla, ei minun sitä tarvitse pyytää. Homma kulkee MOLEMPIIN suuntiin. Ja niin, meidän asunto (yhdessa remontoitu ja hommattu) on ainoastaan mieheni nimissä, mutta en silti näe sitä pahana asiana, enkä viitsi hermoilla, että mitäs minä sitten teen kun ero tulee ja paljon oon tähänkin laittanut rahaa ja kaikki päätyy kuitenkin erossa miehelle. Mitä siittä, se on rahaa! , kerran kulutettu, kerran käytetty, en itke perään, vaikka kaikki menisi, sillä nämä hetket mitä nyt elän korvaa sen menetetyn rahan moninkertaisesti, kun saa vain nauttia elämästä, "omasta"asunnosta, omasta miehestä ja tulevasta lapsesta.
Mieheni on perusduunari, palkat ei siis päätä huimaa. Mutta silti hän toivoo minun jäävän kotiin lapsen kanssa mahdollisimman pitkäksi aikaa, sillä hän arvostaa koti-äitiyttä. Ja tiedän, että kun kotiin jään ja jos rahat omalta tililtä loppuvat, kyllä minä sitä tältä toiselta puoliskolta saan ilman mitään syyllisyyden tunteita. Molemmat meistä arvostaa omaa itseään ja kunnia on kohdillaan, mutta meillä kaikki on yhteistä tässä arjessa, niin se mikä on minun, kuin se mikä on hänen!- ...
Miksi mietin liikaa esim. tonttia? Koska käy kunnialle elää toisen siivellä.
Kyse on kai perusturvallisuudesta: Haluan lapselleni perheen, jossa vanhemmat eivät ole millään tasolla riippuvaisia toisistaan, vaan molemmilla on kaikki edellytykset pärjätä omillaan ja elättää, kasvattaa ja hoitaa jälkipolvensa siinä ohella. Eli omaani, kuten lapsenkaan, elämää ei ole rakennettu yhden oksan varaan.
Turha selittää, että itse on veronsa maksanut ja näinollen "omiaan" kuluttaa yhteiskunnan kassasta. Kun kakaroiden tekeminen aloitetaan ajallaan ja sitten ollaan kotona seuraavat 15 vuotta, ei veroja juuri ole ehtinyt maksamaan. Jos on työtävieroksuva luuseriluonne ja tekee pennut välttääkseen työelämän, on syytä YRITTÄÄ etsiä sellainen puoliso jonka tulot riittää mokomaan. Ja mielummin vielä sellainen, joka ymmärtää asian.
Sellaiset kun kuitenkin ovat harvassa, tullaan tänne sitten itkemään itsestäänselvyyksiä. Sossukin vois rajoittaa tukien maksamisen 2-3 lapseen. Jos haluat tehdä enemmän, hoidat oikeasti itse myös niiden elatuksen. Pakkautukoot sitten siihen samaan kaupungin maksamaan vuokrakolmioon, vaikka olisi 10 tenavaa.
Voisi sitten ehkä jättää historiaan sen lapsettomuusveronkin, millä nyt rankaistaan niitä jotka jättävät tulevaisuuden työttömät muiden tehtäväksi!- ...................
Minkä lapsettomuusveron?
- nxx
Kannattaa muistaa että miten hyvät etuudet meillä Suomessa onkaan. On kaikenlaisia kotihoidontukia yms. ja vielä monissa kaupungeissa erilaisia lisiä jos jää kotiin hoitamaan lapsia.
Lisäksi Suomessa on isyysvapaa ja päivähoidossakin maksut ovat tulojen mukaan eikä suurimmissa tuloluokissakaan päivähoidon hinnat ole kauhean isoja. Täällä on siis yleensä mahdollisuus jäädä kotiäidiksi tai koti-isäksi toisin kuin monissa muissa maissa. Esim. USAssa äitiysloma on jotain 3 kk. - Pöhköt vast!!
Ap nauraa ihan kippuras ku sai tällaisen viestiketjun aikaiseksi provokaatiolla!! Nice!!
- yksnhuoltaja,2 lasta
Itse opiskelen tällä hetkellä mutta olisin halunnut olla lasten kanssa kotona. Kun kouluni loppuu, vanhin lapseni on juuri mennyt kouluun. Olisi ihana jos saisi olla lasta vastassa kotona, niinkuin minuakin on oltu vastassa. Meidän äiti oli kotona aina, ja kun palasi työelämään, teki töitä kotoa käsin. On sanonut että kotona oloa ei kadu, mutta eläke voisi olla suurempi...
ei niillä sossun tuilla mitenkään leveillä, ei siinä lapsi pääse hiihtoa tai jääkiekkoa harrastamaan, mutta turvallisen ja hyvän lapsuuden pystyy ainakin antamaan. ja läsnäolon..itse en ainakaan häpeile että haen toimeentulotukea, vaikken sitä kyllä kaikille toitotakkaan. Toinen vaihtoehto olisi tietysti opiskelujen ohessa tehdä töitä, eli ensin aamulla lapset tarhaan, sitten itse kouluun, joku käy hakemassa lapset tarhasta kun minä menen illaksi töihin ja illalla kerkeän ehkä peittelemään lapset.. kyllä minä ainakin haen ennemmin toimeentulotukea kuin annan lasteni kärsisiitä etteivät näe äitiään..sori vaan...kerkeän kyllä opiskelujen jälkeen tienaamaan ne rahat veroina takaisin teille, koska teiltähän se tietysti henkilöktaisesti on pois... - nxx
Jos vaan mahdollista niin kannattaa olla kotona. Harva sitä kiikkutuolissa ajattelee että perskutarallaa kun en ollut aikanaan enempää töissä vaan sitä että perskutarallaa, en ollut kotona riittävän paljon lasten kanssa kun piti käydä töissä...
Ketjusta on poistettu 2 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Kuvat! Dannyyn liitetty Helmi Loukasmäki, 22, on puhjennut naisena kukkaan - Some sekoaa: "Sä..."
Ooo, kaunis aikuinen nainen Helmistä on kasvanut siinä yli 80-vuotiaan Dannyn rinnalla! Katso uudet kuvat: https://ww685503- 613684
Suodatinpussin kastelemalla saa parempaa kahvia
Kokeilin niksiä ja kyllä tämä kahvi on parempaa nyt. Ei lainkaan maistu paperiselta. Huljuttelee hanan alla suppiloa pap1532725Tidätkö nainen
että suoraan sanottuna v.tut.aa että pääsit näin lähelle minua. Ei olisi oikeasti aikaa tähän mutta silti aina välillä o1052166Mikä on kaivattusi etunimi?
Otsikossa siis on kysymys eriteltynä. Vain oikeat vastaukset hyväksytään.1031980Oho! Arja Koriseva paljastaa TTK:n ekasta suorasta lähetyksestä: "On vähän ärsyttävä yhtälö!"
Upea Arja Koriseva! Tsemppiä haasteelliseen tilanteeseen! Lue lisää: https://www.suomi24.fi/viihde/oho-arja-koriseva-211299Onkohan sinulla kaikki hyvin?
Nyt vähän sellainen outo tunne tuli. Sinun asiasi niin ei minulle toki tarvitse kertoa. Kunhan mietin...381277En kestä katsoa
Sitä miten sinusta on muut kiinnostuneita. Olen kateellinen. Siksi pitäisi lähteä pois961268Huikeeta, mahtavaa, ihan mielettömän upeeta
Me ostettiin talo Espanjasta. Tosin saadaan käyttää sitä vain muutama viikko vuodessa kun on monta muutakin ostajaa! M1951222- 1731136