Olimme aviossa 45 v, hautajaiset edessä, kuolema tuli ihan yllättäin, olen kain shokissa vielä. onko joku samassa tilanteessa nyt, auttakaa ........
Mieheni kuoli
32
241
Vastaukset
- Rukoile
Minulla ei vastaavaa kokemusta, tarvitset kaiken läheisten ja lastesi tuen jos niitä on ja jos on veljiä siskoja? Seurakunnan Diagoni voi auttaa, ja keskustelut papin kanssa, voi varata ajan. Menetin äidin ja pitkä taival on toipumiseen.
En tiedä mitä tekisin jos tilanne sattuisi pian tänne. Joutuisin itse myymään asunnon ja auton ja hävittämään puolisoni vaatteet. lapsia ei ole elossa.
Hautajaisiin jää aikaa järjestelyjen ei tarvitse hoitua 2-3-viikossa, vaan siihenkin on aikaa.
Kuinka toipua 45-vuoden yhteisen taipaleen katkeamisesta? Jumalalla on jokin tarkoitus kumman ottaa ensin?
Runsaasti voimia suureen suruusi jota kukaan ulkopuolinen ei kykene käsittämään.
Rakkaat Taivaassa odottaa, miehesi sielu on saanut Rauhan ja on rauhassa nyt.- pjo32
Kiitos autoit minua,,,,,,,,,itken..............
- heavyweight
Olen sympaattinen ihminen, mutta myös väkivaltainen enkä pode huonoa omatuntoa, jos leivon ääliötä lättyyn. Haluatko sitä?
- pjo
Kiitos,en ole yksin kun vastaatte minulle
- pjo
kiitos, haluan kaikkeni nyt tukea itken...........................
- jaksamisia
Jos sinulla on sisar tai tytär joka voisi luoksesi asettua "asumaan hautajaisten yli" Sukulaiset tärkeitä ja yhdessä sureminen.
- jaanH
uus mies auttais asiaa joku etelän kikolo tai joku kotimaan juntti nii ei tartteis yksin olla. mulla ku ukko kuoli niin tansseista löyty jo kohta uus.
- mira777
pjo: kovasti voimia sulle! Se on ookoo että suree, itkee kun siltä tuntuu. Mulla on läheinen kuollut yli 5 v sitten ja itselleni se oli shokki. Kuljin jonkin aikaa aivan kuin zombiena, siis sillai ettei ajatukset ollu ollenkaan mukana mitä tein, elin kuin sumussa. Kova oli ikävä ja kaikki hyvät kokemukset tulivat mieleeni. Itse hain jonkin aikaa sairaslomaa töistä jolloin pystyin käsittelemään läheisen poismenoa ja surra. En olisi töissä pystynyt keskittymään mihinkään kun olo oli niin paha.
Mua on auttanut seuraavat Raamatun kohdat, toivottavasti niistä olisi sullekin apua:
Saarnaaja 3
1. Kaikella on määräaika, ja aikansa on joka asialla taivaan alla.
2. Aika on syntyä ja aika kuolla. Aika on istuttaa ja aika repiä istutus.
3. Aika on surmata ja aika parantaa. Aika on purkaa ja aika rakentaa.
4. Aika on itkeä ja aika nauraa. Aika on valittaa ja aika hypellä.
5. Aika on heitellä kiviä ja aika kerätä kivet. Aika on syleillä ja aika olla syleilemättä.
6. Aika on etsiä ja aika kadottaa. Aika on säilyttää ja aika viskata pois.
7. Aika on reväistä rikki ja aika ommella yhteen. Aika on olla vaiti ja aika puhua.
Joh. 14. "Älköön teidän sydämenne olko murheellinen. Uskokaa Jumalaan ja uskokaa minuun. Minun isäni kodissa on monta asuinsijaa. Jos niin ei olisi, sanoisinko minä teille, että minä menen valmistamaan teille sijaa?
Ja vaikka minä menen valmistamaan teille sijaa, tulen minä takaisin ja otan teidät tyköni, että tekin olisitte siellä, missä, minäkin olen.
Ja mihin minä menen - tien sinne te tiedätte."
Tuomas sanoi: "Herra, me emme tiedä, minne sinä menet; kuinka sitten tiedämme tien?"
Jeesus sanoi hänelle: "Minä olen tie ja totuus ja elämä; ei kukaan tule Isän tykö kuin minun kauttani."
1 PIetarin kirje
5:7 ja "heittäkää kaikki murheenne hänen päällensä, sillä hän pitää teistä huolen."
Olen ihan varma että pääset tilanteestasi yli ja jossain vaiheessa elämä taas voittaa. Älä jää yksin surusi kanssa, aikaisemmalta kirjoittajalta oli hyvin kirjoitettu että hakee apua esim. diakoneilta tms.
Jos sua kiinnostaa hengelliset asiat, niin Tv7:n sivuilta löytyy ohjelma-arkisto jossa on hyviä ohjelmia mitä voi tietokoneen kautta katsoa. http://www.tv7.fi/vod/
Voimia, jaksamisia ja haleja ihan hirmu paljon!!!!!- pjo
Kiitos teille, täytyy jaksaa, olisipa hautajaiset jo ohi ihan kauheeta.........
Hei, otan osaa suruusi. Olet raskaassa elämän vaiheessa. Ota kaikki tuki vastaan mitä voit saada. Joku ehdottikin jo seurakuntaa, sieltä voit löytää keskusteluapua; pappi tai diakoni. Ja vertaistuki on aina hyväksi, voit etsiä ja kysellä sieltä lähiseudulta sururyhmää tai leskien ryhmää. Huolehdi itsestäsi. Sitä miehesikin toivoisi.
Voimia sinulle,
Pirkko-pappi
- mira777
Tsemppiä edelleen!!!!
Kiva kun kirjoitat tänne ja kerrot ajatuksiasi!
Olisikohan sinulla joku kaveri/sukulainen/ystävä ketä voisi tulla tueksesi hautajaisiin, siitä olisi suuri apu ja tuki sinulle?
Toi niin aina pysäyttää kun joku yllättäen kuolee. Se pistää niin miettimään elämää ja tietysti poismennyttä ym. Olen varma että rakkaasi aina elää sydämessäsi ja muistot eivät katoa. Ajan mittaan ainakin itselläni pahin suru helpotti vaikka siinä menikin aikaa ja edelleen vaikka tästä on monta vuotta poismenosta, niin jos katson kuvia kyseisestä läheisestä niin itku meinaa tulla. Olen ihan varma että miehesi ei haluaisi että jäät suruun, tietenkin suree aikansa ja niin kauan kuin siltä tuntuu, se puhdistaa, mutta että sitten kun aika on oikea niin askel kerrallaan menee "valoa" kohti, eli alkaa taas elää. Olen varma että miehesikin haluaisi sitä. Itse ainakin haluaisin, että jos minä kuolisin yllättäen, että mieheni surisi aikansa mutta sitten alkaisi pikku hiljaa nauttia elämän pienistä iloista, kuten vaikka kauniista auringonnousuista, linnunlaulusta, hyvistä ystävistä. Ihmiset saavat lohtua eri asioista, itselläni auttoi Jumala, rukoilu ja hengelliset kirjat, metsälenkit kävellen hiljaisuudessa, hyvän musiikin kuuntelu, hyvien ystävien kanssa keskustelu myös auttoi käsittelemään tunteitani ja syvää suruani.
Kovasti edelleen haleja ja voimia sinulle, oot tärkee!!!!
"Minä ajattelen sinua illassa hämärtyvässä.
Sytytän pöydälle kynttilän, aivan kuin olisit tässä.
Minä ajattelen sinua tuoksussa syystuulen,
laulussa muuttolintujen kuiskauksesi kuulen.
Minä ajattelen sinua missä vain ikinä kuljen,
syvälle, syvälle sisimpään kuvasi rakkaani suljen."
(A -M Kaskinen)
Lähettäjä: auli / Positiivarit-sivulta lainattu- pjo
Kiitos mira lohduttavista sanoista, kyllä kynttilä palaa pöydällä koko ajan, on vaan niin ikävä.
- Ohikiitävää
Koit menetyksen yhdellä kertaa, äkillisesti ja siihen sokaistuu koska suru astuu esille.
Suruun saattaa jäädä kiinni, liiaksi.
Jos pystyt, älä ajattele mitä menetit.
Ajattele mitä kaikkea sait 45 vuoden aikana.
Se kantaa.
- mira777
Eipä kestä, olen iloinen jos edes hitusen voin auttaa. Toivon että näistä on apua suruusi.
Laitan muutaman kappaleen mitkä on mua lohduttanut ja auttanut, jos niistä on sullekin lohtua. En tiedä musiikkimakuasi, mutta tässä näitä muutama:
Juha Tapio
https://www.youtube.com/watch?v=Xp_g_NVBYHc
Celine Dion
https://www.youtube.com/watch?v=saalGKY7ifU
Terapia
https://www.youtube.com/watch?v=10wSwR4ifPI&list=PLvLxZ-PYVAMgqirjWHKQsgtRQP-zc1OZW
Ihana kun poltat kynttilöitä, mullakin tulee täällä tippa linssiin sun puolesta kun tunnen tuskan kun menettää erittäin läheisen ihmisen. Voimia sulle!!!- pjo
Kuuntelin kappaleet, olivat koskettavia täytyy kuunnella vielä uudestaan, nyt en jaksa olen niin väsynyt uni ei vain tule.
- GhostHunter
Kuolema tulee aina yllättäen. Varsinkin meidän kulttuurissa, jossa kuolemaa yritetään piilotella ja unohtaa se. Karhunpalvelus itsellemme. Kuolema on yhtä luonnollinen asia kuin syntymä, mutta onglemaksi se tulee kun siitä on pitänyt tehdä kammoksuttava asia. Jokainen meistä lähtee täältä ajallaan, joten hyväksytään se ja sanotaan vain hyvästit. Muistellaan yhteisiä hetkiä ja nähdään se hopeareunus mustan pilven reunoilla, mutta ei anneta kuoleman johtaa ylenpalttiseen tuskaan. Lohdutukseksi voin kertoa, että ei tämä elämä tähän taidakaan päättyä. Itse uskon "aavemaailmaan" koska olen ollut todistamassa sellaista. Ja saman todisti myös kaksi erillistä tutkijaryhmää, jotka viettivät useita viikkoja laitteineen asunnossamme. Mutta se on toinen tarina. Voimia ja uskoa, sillä todnäk näette vielä;)
- pjo
Oletko tosiaan tuota mieltä, mielenkiintoista.
- GhostHunter
pjo kirjoitti:
Oletko tosiaan tuota mieltä, mielenkiintoista.
No, meitä on moneen junaan. Ehkä sitä ei tällaisissa keskusteluissa oikein suvaita, että joku tulee normaalien osanottojen sijaan antamaan "toisenlaista lohdutusta". Kuulunhan siihen ryhmään, jota kutsutaan mielellään mm. hörhöiksi tai foliohattukultiksi:) Kukapa ei mulle tuhahtaisi, kun sanon, että "kotiini oli majoittunut vieras entiteetti":) Olen myös ystävystynyt "ennustajaeukon" kanssa. Minulle se toi suurta lohtua, että tässäkin "ammattiryhmässä" on aitoja näkijöitä. Pyysimme nimittäin paikallisen "ennustajan", kohtuullisen tunnetun, "katsomaan tulevaisuuteemme" ja kahville kotiimme sen jälkeen kun mainitsemani tutkijaryhmät oli lähteneet. Kun hän oli asettunut taloksi, niin hän alkoi mietteliäänä "haistelemaan ilmaa" ja sitten kysyi "Onko teillä ollut täällä mitään normaalista poikkeavia ilmiöitä?". Kysyin, että mistä hän sellaisia päättelee. Hän vastasi, "teillä asustelee alivuokralainen" :) Ei pöllömpi yhteensattuma. Mutta tällaisia kokemuksia soisin kaikille, jotka uskoo totaalikuolemaan, tai pelkää sitä. Ne kokemukset muuttaa elämäsi kokonaisuudessaan. Mutta tärkeintä lienee se, kun huomaa, ettei kuolemaa tarvitsekaan pelätä.
- äidintytär
Minullekin tuli kuolema pahana kolauksena koska suvussamme elinaikanani ei ole ihmisiä kuollut Omat vanhemmat on ekana olleet listalla ja varsinkin kun äiti sairasti kahdesti syövän ja näytti menehtyvän mutta taisteli elävien kirjoihin. Sitten tuli Alzheimer jonka vuoksi riutui 15-vuotta eri laitoksissa. Edellisenä päivänä kävin katsomassa ja seuraavana päivänä tuli tietokuolemasta. Kysyn yhä missä äiti on? Missä on äidin sielu? Kadotuksessa vaiko taivaassa vai nukkuuko unta maailman loppuun saakka jolloinka kuolleet herätetään? Toisaalta jokin uskonto kertoo että sielu menee kolmanteen taivaaseen jos on kuollut uskossa. Ahdistunut äidin sielun kohtalosta.
- Elämänhaluton
pjo, minulla 35 vuotta yhteistä elämää ja äkkikuolema. Tapahtui tammikuussa. Ei tämä hellitä. Yritän tehdä normaaleja asioita, mutta...
- yk3nyyti
Ai kamala, miten puolison kuolemasta toipuu? Ei kai koskaan? Pitäisi olla harrastuksia. Ystävien ja muiden läheisten etenkin yhteisten lasten avulla selviäisi tai heistä olisi tueksi. Itselläni ei ole lapsia ja pelottaa yksin jääminen. Aina voi rukoilla Jumalan puoleen. Jumala näkee surunne ja tuskanne sekä yksinäisyytenne.
- pjo
Onhan meitä sitten muitakin , en siis ole ainoa tässä surussa, Yritän tehdä päivittäisiä askareita, mutta tuntuu niin merkityksettömiltä kaikki, mitä väliä millään, kai sitä sitten kun aika kuluu ainakin toivon niin että saisin elämän päästä jälleen kiinni,
- siunausta
Minun näkökulmasta katsoen olen melkeinpä kateellinen, että sait pitää noinkin kauan rakkaan miehesi ja kerätä paljon muistoja. Et ehkä ainakaan vielä osaa katsoa asiaa siltä kannalta, minkä ymmärrän.
Itseltäni on kuollut 2 aviomiestä. Kummatkin melko nuorina. Tuntuu, että en koskaan täysin toipunut 1. mieheni kuolemasta, josta on nyt 27 v. aikaa, kun jo tuli toinen kuolema perään. Nyt on voimat vähissä enkä enää kuvittele löytäväni kumppania.
Yritän tehdä päivittäin jonkin kivan vaikka pienenkin asian, joka piristäisi. Usein päivät menevät kylläkin puoliunessa, kun yöunet ovat katkonaisia. Hei,
Vaikeassa elämäntilanteessa kannattaa hakea keskusteluapua auttavilta tahoilta.
Toivottomalta tuntuvan elämäntilanteen pohtiminen yksin on raskasta. Tällaisessa tilanteessa ulkopuolinen tuki on tärkeä voimavara. Asioista keskusteleminen auttaa jäsentämään omia ajatuksia ja tarjoaa uusia näkökulmia, mikä usein helpottaa jaksamista.
Ohessa Suomen Mielenterveysseuran tarjoamat palvelut.
www.mielenterveysseura.fi/fi/tukea-ja-apua
Esimerkiksi Valtakunnallinen kriisipuhelin, jonka numero on 010 195 202. Puhelin päivystää arkisin klo 9-07, viikonloppuisin ja arkipyhinä klo 15-07. Puhelut maksavat vain operaattorin veloittaman puhelumaksun.
Jos haluat jutella kasvotusten, ympäri Suomea toimii kriisikeskuksia, joihin voit varata ajan ja tulla keskustelemaan paikan päälle. Kriisikeskusten yhteystiedot löytyvät osoitteesta:
www.mielenterveysseura.fi/fi/tukea-ja-apua/keskusteluapua-kriisikeskuksista
Jos koet, että haluat kertoa olostasi lisää kirjoittamalla voit ottaa meihin yhteyttä Tukinetin kautta(www.tukinet.net/)
Ystävällisin terveisin,
SOS-kriisikeskus- peh2
Minunkin mieheni kuoli pari vuotta sitten yllättäen kuusikymppisenä. Poliisit tulivat kertomaan yllättäen oven taakse, ettei enää tule kotiin. Avioliittoa oli yli 40 vuotta. Olen nyt kahlannut tätä elämää päivän pari kerrallaan eteenpäin. Lapset, ystävät ja harrastukset kylläkin auttoivat, mutta raskasta se on ollut. Aluksi ei jaksanut kiinnostua mistään, ei edes mieleisistä harrastuksista. Nyt on ruvennut näyttämään jo hiukan valoisammalta. Enää ei elämänhalu ole kokonaan hakusassa. Näyttää siltä, että kyllä me selviämme toisiamme tukien, vaikka aikaa se vie. On ollut lohduttavaa lukea muidenkin ajatuksia yksinjäämisestä.
- leski
Mies kuoli 20 vuoden yhteisen taipaleen jälkeen 68 vuotiaana. Olin loppukuukaudet omaishoitajana. Kun hautajaiset olivat ohitse ja perukirja tehty,iski lohduttomuus. Kävelin jostain johonkin,muistamatta tai tajuamatta mitään. Meillä ei ollut lapsia,joten jäin totaalisesti yksin. Kukaan sukulaisista ei tullut soittamaan ovikelloa. Vajosin johonkin usvaan.
Yhtenä kauniina iltana,puoli vuotta miehen kuoleman jälkeen,ovikello soi. Ovella seisoi lähes tuntematon naapurimies koirineen. Kysyi,että lähdetkö lenkille?
Olin sanaton ja hölmistynyt. Takeltelin jotain seuraavasta päivästä.
Menin aamulla lenkille ja mies odotti koirineen. Siitä lähti elämänhalu pikkuhiljaa. Askel kerrallaan. Rupesin tekemään lisää lenkkejä ja se oli parasta terapiaa.
Nyt kuolemasta on kulunut 1,5 vuotta. Aika on auttanut. Olen oppinut olemaan ja elämään yksin. Toki lenkittäjä on edelleen kuvioissa. Käyn välillä pääkaupungissamme ihan vain vaihtelun vuoksi. Kävelen pitkin Helsinkiä,käyn kahviloissa,istun ratikassa ja ihailen kauniita vanhoja rakennuksia. Onnibussilla pääsee huippuedullisesti ja hotelliyö ei ole kallis.
Elämä kantaa ja aika auttaa. Kauniit muistot säilyvät ja pikkuhiljaa haalistuvat. Uudet kuviot ja värit tulevat elämään. - pjo
Kyllä olen todella hämmästynyt ja todella otettu, kun minä olen saanut lohdutuksen sanoja noin monelta taholta. Hautajaiset oli tänään ja olen todella väsynyt mutta onnellinen siitä että mieheni on päässyt nyt lepäämään haudan lepoon.
Kiitos kaikille, olette olleet tosi ihania ihmisiä. Tästä on nyt jatkettava yksin tätä elämän polkua.
- r........r
Munki mies kuoli reilu viikko sitten.Olo on ihan turta. Ajatukset pyörii ja niin.
- pjo
Kerro vähän minkä ikäinen ja kauanko olitte olleet yhdessä ?
Tuliko lähtö odottamatta niin kuin minun miehelleni, siitä tulee noin kuukausi aikaa, jonkin verran helpotti kun saatettiin hautaan, kynttilän käyn kyllä sytyttämässä haudalle joka päivä.
Voimia sinulle
- v...........v
Asuimme yhdessä pari vuotta ja mietittiin miten kukaan voi olla näin onnellinen elämä oli niin täydellistä....kunnes hän lähti töihin 12, päivä ja kuoli työtapaturmassa.....hautajaiset on edessä ....
- pjo
Kyllä minuakin ne hautajaiset edeltä käsin "pelotti", että luhistun kokonaan siellä, mutta kyllä helpotti hautajaisten jälkeen, en tarkoita etteikö se ole edelleenkin kokoajan mielessä, yritän vain mennä eteenpäin päivä kerrallaan.
- lesken
Kävin lääkärissä ennen hautajaisia. Lääkäri kirjoitti varmuuden vuoksi rauhoittavan reseptin. Hän sanoi, että kannattaa hakea se apteekista varmuuden vuoksi, vaikka ei ottaisikaan. On sen verran kova paikka. Niin teinkin. Otin varmuuden vuoksi puolikkaan ennen toimitusta. Olin ihan rauhallinen, kun kumarsin mieheni arkun vieressä ja jätin seppeleeni. Kauhein paikka elämässäni. Tuntui, kuin minusta liukuisi puolet sinne arkkuun, mieheni viereen. Toimin kuin robotti monta kuukautta tämän jälkeen. Pidin tarkat rutiinit. Aamukahvit join yksin ja katselin tähtiä taivaalla. Puhuin miehelleni, että olet yksi tähti muiden joukossa. Kirkkain tähti. Aika kului, ja pikkuhiljaa aloin nähdä värejä. Kun sitten naapuriin muuttanut mies haki minua lenkille, huomasin, että elämä kantaa. Kyllä se vaatii unettomia öitä, kaipausta, ikävää, syyllisyyttä, vihaa. Kaikkia tunteita, mitä ihmisellä on. Kovaa koulua, mutta nyt olen paremmalla puolella. Nauroin tässä jokin aika sitten sydämeni pohjasta jotain juttua. Silloin huomasin selvinneeni.
Ketjusta on poistettu 1 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Mikä on kaivattusi etunimi?
Otsikossa siis on kysymys eriteltynä. Vain oikeat vastaukset hyväksytään.1252275En kestä katsoa
Sitä miten sinusta on muut kiinnostuneita. Olen kateellinen. Siksi pitäisi lähteä pois1031357Peräti 95 % persujen kannattajista rasisteja
Kertoo EVA:n teettämä kysely. Pakollista yhdenvertaisuuskoulutusta tarvitsee siis paljon laajempi joukko kuin pelkästää3141053Kun viimeksi kohtasitte/näitte
Mitä olitte tekemässä? Millainen ympäristö oli? Löydetään toisemme...1041037- 1091031
Olet kyllä vaarallisen himokas
Luova, kaunis, määrätietoinen, pervo, mielenkiintoinen, kovanaama, naisellinen ja erikoinen.86919On minulla suunitelma
Siitä ei vain tiedä kukaan muu kuin tällä hetkellä minä. Suunnitelma ja varasuunnitelma. Sinun takiasi nainen. Vain s44690Palstan ylivoimaisesti suosituin keskustelunaihe
Palstan suosituin keskustelunaihe näyttää olevan homoseksuaalisuus. Otsikoiden perusteella voisi kuvitella olevansa Seks252689Ei koskaan saatu tuntea
Mitä olisi ollut painautua toisiimme vasten. Hengittää syvään, hyväillä ja rakastella vailla kiirettä. Tai repiä vaattee33670- 50664