Olen pätevä aineenopettaja, opettanut 3 vuotta ja nyt sairauslomalla. Syynä työuupumus, yksinkertaisesti en vain jaksanut tehdä enää työtäni, ahdistuin ja masennuin. Masennusta minulla on hoidettu aikaisemminkin, mutta tällä kertaa se vei työkyvyn. Työnantaja suhtautui hyvin ymmärtäväisesti, mutta itselläni on todella huono olo - tuntuu, että olen täysin epäonnistunut ammatissani, enkä tiedä, miten voin enää palata työhöni, kunhan olo tästä jossain vaiheessa helpottaa. Haluaisin kuulla muiden masentuneiden/uupuneiden opettajien kokemuksia, miten täatä selviää ja onnistuuko työnteko jatkossa?
uupunut ope
32
8235
Vastaukset
- Lähes eläkkeellä
Hei!
Jos minä olisin sinä, alkaisin suunnitella alan vaihtoa. Itse olen myös usein ollut uupunut, mutta en vielä ole sairauslomalle asti edennyt. Useinkaan en edes uskalla ajatella, montako vuotta vielä pitää jaksaa ennen kuin pääsen eläkkeelle. Ja eihän sen pitäisi olla niin! Pitäisi pystyä nauttia myös työvuosista!
Sinulla on vielä tilaisuus vaihtaa suuntaa. Minulla ei enää ole. Olen liian vanha. Olisi pitänyt olla rohkeampi monta vuotta sitten.
Tämä ala on mennyt yhä raskaammaksi. Olen ollut alalla 26 vuotta ja rankemmaksi on käynyt. Vaatimukset kasvavat joka suunnalta. Työmäärä lisääntyy ja oppilaat ovat yhä hankalampia käsitellä. Mistä ihmeestä tämä kaikki johtuukaan???
Viestistäsi ei käynyt ilmi, millä kouluasteella opetat. Jos olet perusasteella kuten minä, yrittäisin pyrkiä aikuisopiskelijoiden pariin tms. Uskon, että raskain ura on juuri yläluokkien opettajilla aineenopettajana.
Toisaalta, jos pidät kuitenkin opettajan työstä, yritä yhdessä esim. rehtorin kanssa miettiä, miten työtäsi voisi helpottaa. Onko sinulla liikaa tunteja? Onko mahdollista saada kouluavustajaa avuksi?
En tiedä, oliko tästä mitään apua sinulle. Sait vaan minut miettimään omaa tilannettani. Itse olen saanut apua jaksamiseen työtovereilta. Meillä on hyvin avoin opettajien huone ja siellä voi purkaa huoliaan ja uupumustaan. Huomaa usein, että en ole yksin ongelmieni kanssa. Samoin tärkeä merkitys on esimiehellä. Hän tukee ehdottomasti opettajia ja puuttuu asioihin, jotka vaikuttavat työssajaksamiseen.
Voimia sinulle nuori opettaja!- edelliselle
Kiitos edelliselle,vaikka en tuo ensimmäinen kirjoittaja olekaan.
Itse olenn kolmatta vuotta vakituisena yläasteen aineenopettajana toimiva nainen. Aiemmin olen olllut pätkätöissä useissa kunnissa ja kouluissa. Koen työni hyvin mielekkääksi, mutta aika raskaaksi. Olen vaihtanut koulu pätkätöiden merkeissä useasti, ja tämä on nyt siis kolmas vuoteni samassa koulussa.
Olen huomannut tässä muutaman vuoden kuluessa, että vanhemmat ovat muuttuneet yhä röyhkeämmiksi. Koenumeroista, numeroista, jopa aineenkirjoituksen arvosanasta tullaan lankoja pitkin huutaen, vaikka numerot on perusteltuja ja oikeudenmukaisesti annettuja.
Lisäksi tuntuu siltä, että kodin ja koulun yhteistyö on vuosi vuodelta heikompaa; omien kokemusteni ja kollgeoiden kokemusteni mukaan on hyvin hankalaa hoitaa asioita joidenkin vanhempien kanssa. Kun joutuu luokanvalvojan asemassa soittamaan oppilaan kotiin lapsen kiroilusta, jatkuvista myöhästelyistä ja poissaoloista, kiusaamisesta, varastelusta ja muusta ilkivallasta, ovat vanhemmat usein lapsensa puolella ja jopa syyttävät opettajaa valehtelijaksi.
Tässä on vaikeaa tuntea hyvää yhteistyötä kodin kanssa.
Monet vanhemmat ovat myös ihania ihmisiä, joiden kanssa vuorovaikutus sujuu hyvin ja rakentavia keskusteluja saadaan aikaan.
Lisäksi suuret opetusryhmät ja kaikki opetustuntien päälle kasaantuvat työt lisääntyvät vuosi vuodelta. Toki tunninvalmistelutöitä on ja pitääkin olla, mutta kaikenlaiset ylimääräiset yt-tunnit ja palaverit alkavat syödä miestä ja naista.
Työ olisi mahdollista saada paljon sujuvammaksi, kun asenteita muutettaisiin jo kotona koulumyönteisemmiksi, ja kouluissa panostettaisiin pienempiin opetusryhmiin. Nykyinen hektisyys ei palvele ketään. Tuntuu, että ollaan menty aikamoiseen liukuhihnameinikiin.
Esimiehiä minulla on ollut laidasta laitaan, yksi oli oikein mieleenpainuva, opettajia tukeva ihana rehtori. Toivottavasti hänenlaisiaan saadaan lisää.
Viihdyn kuitenkin työssäni ja aidosti pidän sekä opettamisesta että nuorista, heiltä saan paljon ajateltavaa ja opin myös itse uutta. En haluaisi vaihtaa alaa, mutta toivottavasti pian ymmärretään ylemmälläkin taholla tämä järjetön meno koulumaailmassa ryhmien koon, yms. suhteen.
Nuori opettaja
- Nyk. luokanopettaja
Vaihdoin aineenopettajasta luokanopettajaksi. Nyt saan opettaa useita aineita samalle porukalle. Koulutus tuli kyllä kalliiksi, mutta mielenterveys on huipussaan. Samalla olen jatkanut kouluttautumista harrastuksena, avoimessa yliopistossa riittää aineita.
Neuvoni sinulle: erota työ ja vapaa-aika. Tee työsi, mutta keksi jotain muuta illoiksi ja viikonlopuiksi. Korjaa kokeet ja suunnittele tunnit vaikkapa koululla. Kun suljet työpaikan oven, alkaa oma aikasi!
Täytyy sanoa, että vieläkin, vuosien jälkeen, tuntuu ihmeelliseltä, ettei työhön meno tunnu enää ahdistavalta vaan oikein mukavalta!
Toivon sinulle jaksamista.- työ?
Olen aineenopettajan uraani aloitteleva, nuori opettaja. Opetusharjoittelut olivat mielestäni raskasta, mutta kuitenkin erittäin antoisaa aikaa. Pidin opettamisesta ja oppilaista, olin erittäin innostunut tulevasta työstäni.
Normaalikoululta paluu todellisuuteen oli rankka. Tunnen olevani enemmän kasvattaja kuin opettaja ja jokatuntiset yläkoulun käytännöistä muistuttamiset eivät kiehdo tippaakaan. "Hattu pois, karkit pois, purkka pois, takki pois..." Tätä tunnista tuntiin.
Yksittäisiä oppilaita joutuu kymmeniä kertoja erikseen kehottamaan avaamaan kirjan, ottamaan vihkon esille ja kaivamaan kynän repusta. Jos yksikään edellä mainituista on nyt edes mukana. Läksyjä ei tehdä, ja useinkaan ei ole mahdollista jättää oppilasta välitunnille niitä tekemään (valvonnat, monistamiset ym. muut hoidettavat asiat). Lisäksi välitunnille läksyjen pariin jääminen on usein jumalattoman kinaamisen takana - puhumattakaan siitä, että asiassa pitäisi myös päästä eteen päin.
Vaivannäköä vihataan ja kaiken pitäisi tulla valmiiksi pureskeltuna. Oman ajattelun opettaminen on usein työn ja tuskan takana. Tutkivan oppimisen metodeja en enää useinkaan uskaltaudu yrittämään - perinteinen sääntö-esimerkki -tyyli tuntuu valitettavasti toimivan paremmin.
Tasoerot ovat hämmästyttävät. Tuntuu, että kahdeksikon oppilaita on entistä vähemmän. Eriyttäminen tuottaa lisää päänvaivaa: miten saada kaikki oppimaan, mutta niin, etteivät nohevimmat tylsisty?
Oppilaiden käytös jaksaa myös hämmästyttää tunnista toiseen. Olen kuitenkin opettaja, en äiti, joten epäkohteliaisuus ja joskus jopa suoranainen vittuilu voisivat kiitos jäädä luokkahuoneen ulkopuolelle. Huumorilla pärjää pitkälle, mutta väsyneenä ei aina jaksa.
Teen töitä koululla kaikki mahdolliset hyppytunnit, joita 28 opetustunnilla viikossa ei hirveästi ole. Tuntimäärästä johtuen on myös hankalaa löytää yhteistä aikaa oppilaan kanssa tukiopetukselle, vaikka monien sitä selkeästi näkeekin tarvitsevan.
Aloittavana opettajana tuntien suunnittelu vie älyttömästi aikaa ja voimavaroja. Arkisin teen töitä koulupäivän jälkeen 3-4 tuntia illassa ja usein viikonloppuisin ainakin toinen päivistä menee töiden parissa. Haluan hoitaa työni mahdollisimman hyvin, ja vähemmällä työmäärällä en sitä koe pystyväni tekemään, kun kokemusta ei vielä ole.
Vaikka itse annat kaikkesi, positiivista palautetta on yleensä turha odottaa, kun vastapuolena ovat murrosikäiset. Onnistumisen kokemukset on löydettävä "rivien välistä". Tässä ammatissa kissanhäntä on nostettava itse ja omattava vahva usko omiin tekemisiinsä ja opetusmetodeihinsa.
Joka kadehtii helppoa työtä, pitkää kesälomaa ja hyvää palkkaa, niin tervetuloa vain kokeilemaan. Itselläni alan vaihto on kuitenkin vahvasti mielessä: ei vain jaksa. - Nyk. luokanopettaja
työ? kirjoitti:
Olen aineenopettajan uraani aloitteleva, nuori opettaja. Opetusharjoittelut olivat mielestäni raskasta, mutta kuitenkin erittäin antoisaa aikaa. Pidin opettamisesta ja oppilaista, olin erittäin innostunut tulevasta työstäni.
Normaalikoululta paluu todellisuuteen oli rankka. Tunnen olevani enemmän kasvattaja kuin opettaja ja jokatuntiset yläkoulun käytännöistä muistuttamiset eivät kiehdo tippaakaan. "Hattu pois, karkit pois, purkka pois, takki pois..." Tätä tunnista tuntiin.
Yksittäisiä oppilaita joutuu kymmeniä kertoja erikseen kehottamaan avaamaan kirjan, ottamaan vihkon esille ja kaivamaan kynän repusta. Jos yksikään edellä mainituista on nyt edes mukana. Läksyjä ei tehdä, ja useinkaan ei ole mahdollista jättää oppilasta välitunnille niitä tekemään (valvonnat, monistamiset ym. muut hoidettavat asiat). Lisäksi välitunnille läksyjen pariin jääminen on usein jumalattoman kinaamisen takana - puhumattakaan siitä, että asiassa pitäisi myös päästä eteen päin.
Vaivannäköä vihataan ja kaiken pitäisi tulla valmiiksi pureskeltuna. Oman ajattelun opettaminen on usein työn ja tuskan takana. Tutkivan oppimisen metodeja en enää useinkaan uskaltaudu yrittämään - perinteinen sääntö-esimerkki -tyyli tuntuu valitettavasti toimivan paremmin.
Tasoerot ovat hämmästyttävät. Tuntuu, että kahdeksikon oppilaita on entistä vähemmän. Eriyttäminen tuottaa lisää päänvaivaa: miten saada kaikki oppimaan, mutta niin, etteivät nohevimmat tylsisty?
Oppilaiden käytös jaksaa myös hämmästyttää tunnista toiseen. Olen kuitenkin opettaja, en äiti, joten epäkohteliaisuus ja joskus jopa suoranainen vittuilu voisivat kiitos jäädä luokkahuoneen ulkopuolelle. Huumorilla pärjää pitkälle, mutta väsyneenä ei aina jaksa.
Teen töitä koululla kaikki mahdolliset hyppytunnit, joita 28 opetustunnilla viikossa ei hirveästi ole. Tuntimäärästä johtuen on myös hankalaa löytää yhteistä aikaa oppilaan kanssa tukiopetukselle, vaikka monien sitä selkeästi näkeekin tarvitsevan.
Aloittavana opettajana tuntien suunnittelu vie älyttömästi aikaa ja voimavaroja. Arkisin teen töitä koulupäivän jälkeen 3-4 tuntia illassa ja usein viikonloppuisin ainakin toinen päivistä menee töiden parissa. Haluan hoitaa työni mahdollisimman hyvin, ja vähemmällä työmäärällä en sitä koe pystyväni tekemään, kun kokemusta ei vielä ole.
Vaikka itse annat kaikkesi, positiivista palautetta on yleensä turha odottaa, kun vastapuolena ovat murrosikäiset. Onnistumisen kokemukset on löydettävä "rivien välistä". Tässä ammatissa kissanhäntä on nostettava itse ja omattava vahva usko omiin tekemisiinsä ja opetusmetodeihinsa.
Joka kadehtii helppoa työtä, pitkää kesälomaa ja hyvää palkkaa, niin tervetuloa vain kokeilemaan. Itselläni alan vaihto on kuitenkin vahvasti mielessä: ei vain jaksa.Kestää pari kolme vuotta ennen kuin hiukan helpottaa tuntien valmisteluissa.
Älä kestä liikaa. Miten koulussasi yleisesti toimitaan? Ota selvää toisilta opettajilta ja esimieheltäsi. Opettajan ei tarvitse kuunnella näsäviisailua eikä kiroilua. Merkitse häiriöitä ja unohduksia muistiin, anna rangaistuksia, ota yhteyttä oppilaiden huoltajiin, keskustele luokanvalvojien kanssa. Oppilaat alkavat totelle kun huomaavat, että tekemättä jättämisillä on seurauksensa. - Ammattiope
työ? kirjoitti:
Olen aineenopettajan uraani aloitteleva, nuori opettaja. Opetusharjoittelut olivat mielestäni raskasta, mutta kuitenkin erittäin antoisaa aikaa. Pidin opettamisesta ja oppilaista, olin erittäin innostunut tulevasta työstäni.
Normaalikoululta paluu todellisuuteen oli rankka. Tunnen olevani enemmän kasvattaja kuin opettaja ja jokatuntiset yläkoulun käytännöistä muistuttamiset eivät kiehdo tippaakaan. "Hattu pois, karkit pois, purkka pois, takki pois..." Tätä tunnista tuntiin.
Yksittäisiä oppilaita joutuu kymmeniä kertoja erikseen kehottamaan avaamaan kirjan, ottamaan vihkon esille ja kaivamaan kynän repusta. Jos yksikään edellä mainituista on nyt edes mukana. Läksyjä ei tehdä, ja useinkaan ei ole mahdollista jättää oppilasta välitunnille niitä tekemään (valvonnat, monistamiset ym. muut hoidettavat asiat). Lisäksi välitunnille läksyjen pariin jääminen on usein jumalattoman kinaamisen takana - puhumattakaan siitä, että asiassa pitäisi myös päästä eteen päin.
Vaivannäköä vihataan ja kaiken pitäisi tulla valmiiksi pureskeltuna. Oman ajattelun opettaminen on usein työn ja tuskan takana. Tutkivan oppimisen metodeja en enää useinkaan uskaltaudu yrittämään - perinteinen sääntö-esimerkki -tyyli tuntuu valitettavasti toimivan paremmin.
Tasoerot ovat hämmästyttävät. Tuntuu, että kahdeksikon oppilaita on entistä vähemmän. Eriyttäminen tuottaa lisää päänvaivaa: miten saada kaikki oppimaan, mutta niin, etteivät nohevimmat tylsisty?
Oppilaiden käytös jaksaa myös hämmästyttää tunnista toiseen. Olen kuitenkin opettaja, en äiti, joten epäkohteliaisuus ja joskus jopa suoranainen vittuilu voisivat kiitos jäädä luokkahuoneen ulkopuolelle. Huumorilla pärjää pitkälle, mutta väsyneenä ei aina jaksa.
Teen töitä koululla kaikki mahdolliset hyppytunnit, joita 28 opetustunnilla viikossa ei hirveästi ole. Tuntimäärästä johtuen on myös hankalaa löytää yhteistä aikaa oppilaan kanssa tukiopetukselle, vaikka monien sitä selkeästi näkeekin tarvitsevan.
Aloittavana opettajana tuntien suunnittelu vie älyttömästi aikaa ja voimavaroja. Arkisin teen töitä koulupäivän jälkeen 3-4 tuntia illassa ja usein viikonloppuisin ainakin toinen päivistä menee töiden parissa. Haluan hoitaa työni mahdollisimman hyvin, ja vähemmällä työmäärällä en sitä koe pystyväni tekemään, kun kokemusta ei vielä ole.
Vaikka itse annat kaikkesi, positiivista palautetta on yleensä turha odottaa, kun vastapuolena ovat murrosikäiset. Onnistumisen kokemukset on löydettävä "rivien välistä". Tässä ammatissa kissanhäntä on nostettava itse ja omattava vahva usko omiin tekemisiinsä ja opetusmetodeihinsa.
Joka kadehtii helppoa työtä, pitkää kesälomaa ja hyvää palkkaa, niin tervetuloa vain kokeilemaan. Itselläni alan vaihto on kuitenkin vahvasti mielessä: ei vain jaksa.Kuvaamasi ongelmat ovat hyvinkin tuttuja; käytöstapojen kertaamista tunnista toiseen, tehtävät tekemättä, opiskeluvälineet hukassa jne. Lisäksi epäsäännöllisen koulunkäynnin tiimoilta pitää jatkuvasti olla yhteydessä kotiin.
Käytöshäiriöt, keskittymisen ongelmat, oppimisvaikeudet ja opiskelijoiden henkilökohtaiset ongelmat tuovat lisää väriä touhuun, jota tavoitteellistetaan näyttöjen, suurempien läpäisyprosenttien ja aktiivisemman seurannan avulla. Vuosi vuoden jälkeen levottomuus oppilaissa tuntuu vain lisääntyvän!
Tunnit 24-30 periodista riippuen , yt-aika ja ryhmänohjaajan tehtävät sekä muut pakolliset paperityöt vievät tehokkaasti viikon työajan ja vielä jää kotitöitäkin tehtäväksi. Kokemusta on kertynyt jo reilusti yli 10 vuotta, joten aloittelijan organisointitaidottomuudesta ei ole kyse.
Siirtyminen muihin tehtäviin tai yrittäjäksi ei ole ainoastaan harkinnassa vaan konkreettisesti työn alla. - luin tätä,
Ammattiope kirjoitti:
Kuvaamasi ongelmat ovat hyvinkin tuttuja; käytöstapojen kertaamista tunnista toiseen, tehtävät tekemättä, opiskeluvälineet hukassa jne. Lisäksi epäsäännöllisen koulunkäynnin tiimoilta pitää jatkuvasti olla yhteydessä kotiin.
Käytöshäiriöt, keskittymisen ongelmat, oppimisvaikeudet ja opiskelijoiden henkilökohtaiset ongelmat tuovat lisää väriä touhuun, jota tavoitteellistetaan näyttöjen, suurempien läpäisyprosenttien ja aktiivisemman seurannan avulla. Vuosi vuoden jälkeen levottomuus oppilaissa tuntuu vain lisääntyvän!
Tunnit 24-30 periodista riippuen , yt-aika ja ryhmänohjaajan tehtävät sekä muut pakolliset paperityöt vievät tehokkaasti viikon työajan ja vielä jää kotitöitäkin tehtäväksi. Kokemusta on kertynyt jo reilusti yli 10 vuotta, joten aloittelijan organisointitaidottomuudesta ei ole kyse.
Siirtyminen muihin tehtäviin tai yrittäjäksi ei ole ainoastaan harkinnassa vaan konkreettisesti työn alla.en ole siis opettaja. Järkyttävää on kuulla nimenomaan lasten vanhempien käytökestä. Itse olen 60-luvun lopulla syntynyt, enkä olisi voinut edes kuvitella äitini valittavan opettajalle numeroistani. Koulu oli jotain mikä kuului täysin minun hoidettavakseni, sama oli siskollani. Ei meitä ole läksyissä autettu, jos ei osannut niin äiti ilmoitti että hän nyt ei ainakaan osaa. Meistä on molemmista tullut hyvin itsenäisiä, siskoni on hyvässä ammatissa, minä en, mutta se ei ole koulutuksesta ollut kiinni, vain minusta itsestäni. Molemmat olemme opiskelleet ylimääräistäkin.
Arvostelu kouluissa oli mielestäni oikeudenmukaista, kymppejä sai tosi harva ja niitä saadakseen piti olla todella taitava.
Olen ihmetellen kuunnellut tuttavien huokailuja siitä että kun lasten läksyjen kanssa voi kulua tuntitolkullakin aikaa, no ihmekkö tuo sitten jos ottaa päähän kun kullanmuru ei saakkaan hyvää numeroa. Suoraan sanottuna en tajua tätä nykyistä suuntausta ollenkaan. Penskojen ei tarvitse ottaa vastuuta mistään, ei edes koulunkäynnistään. - ope lähes eläkeiässä
luin tätä, kirjoitti:
en ole siis opettaja. Järkyttävää on kuulla nimenomaan lasten vanhempien käytökestä. Itse olen 60-luvun lopulla syntynyt, enkä olisi voinut edes kuvitella äitini valittavan opettajalle numeroistani. Koulu oli jotain mikä kuului täysin minun hoidettavakseni, sama oli siskollani. Ei meitä ole läksyissä autettu, jos ei osannut niin äiti ilmoitti että hän nyt ei ainakaan osaa. Meistä on molemmista tullut hyvin itsenäisiä, siskoni on hyvässä ammatissa, minä en, mutta se ei ole koulutuksesta ollut kiinni, vain minusta itsestäni. Molemmat olemme opiskelleet ylimääräistäkin.
Arvostelu kouluissa oli mielestäni oikeudenmukaista, kymppejä sai tosi harva ja niitä saadakseen piti olla todella taitava.
Olen ihmetellen kuunnellut tuttavien huokailuja siitä että kun lasten läksyjen kanssa voi kulua tuntitolkullakin aikaa, no ihmekkö tuo sitten jos ottaa päähän kun kullanmuru ei saakkaan hyvää numeroa. Suoraan sanottuna en tajua tätä nykyistä suuntausta ollenkaan. Penskojen ei tarvitse ottaa vastuuta mistään, ei edes koulunkäynnistään.Hyvä, että edes jotkut ei-opettajat huomaa tosiasiat koulumaailmasta. Toivottavasti sinulla on lapsia koulussa, joten heidän opettajillaan on ainakin yksi vanhempi, joka ymmärtää!
Olen tosiaan jo pitkän linjan opettaja matemaattisissa aineissa ja 25-vuotisen urani aikana olen saanut huomata muutoksen. Nykyään lapset ovat kauhean lyhytjännitteisiä! Kaikki pitäisi mennä päähän kuin nauhoittamalla, ilman omaa vaivaa. Ei jakseta ajatella eikä miettiä. Matematiikassa se ainakin tulee helposti ilmi. Tehtävä luetaan, joskus ei edes sitä ja heti sanotaan: en osaa, en ymmärrä... Ei tiedetä edes, että mitä siinä kysytään!!! Kun ei lueta ajatuksella.
Tänä lukuvuonna on ollut erityisen paljon oppilaita, joilla on perusasiat ihan hukassa. En käsitä, miten he ovat alaluokilta edes selvinneet! Ja eteneminen on hidasta. Suorastaan hiukset nousee pystyyn kun muistaa mitä opetussuunnitelmassa olisi vielä asioita käsittelemättä. Aikaa menee näiden heikkojen, osalta laiskojen kanssa kohtuuttomasti. Olisi kiva joskus saada käyttää aikaa myös niiden harvojen, oikeasti asioista kiinnostuneiden kanssa. Mutta hitaiden ehdoilla tässä tuntuu aina mentävän.
Olen aikanani opettanut tasokursseja ja en oikeastaan ollenkaan panaisi pahakseni, vaikka ne tulisivat takaisin. Minusta on ihan turha yrittää tasapäistää oppilaita, koska totuus on se, että kaikki eivät pysy kärryillä ja turhautuvat siitä entisestään. Ja myös lahjakkaammat turhautuvat. Miksi ei voida hyväksyä sitä, että kaikki eivät ole yhtä lahjakkaita. Eivät kaikki kuitenkaan mene lukioon. Ja melkoisella varmuudella osataan kyllä jo ylaluokkien alussa nähdä, kenestä siihen on. Eikähän tasokurssien tarvitsisi edes estää mitään jatko-opintomahdollisuuksia. Onhan lukiossakin lyhyt matematiikka ja jos joku siellä alemmalla kurssilla oikein innostuisi, voisi esim. jollakin valinnaisainelisäkurssilla paikata osaamistaan ja mennä iloisesti vaikka lukioonkin.
Uskon siis, että tasokurssien avulla heikkojen ja myös lahjakkaiden oppilaiden turhautumista estettäisiin ja saataisiin heille mielekkäitä oppimiskokemuksia ja sitä kautta enemmän ehkä intoa. Vuosikausia on puhuttu eriyttämisestä. Turhaa puhetta isoissa opetusryhmissä. Kuka opettaja ehtii 45 min aikana hirveästi eriyttää kun iso aika menee jo järjestyksen pitoon ja muuhun kasvatukseen. Sellaiseenkin kasvatukseen, joka pitäisi tehdä kotona.
No, tulipas tässä vuodatusta. Enkä tiedä, sopiko tämä edes aiheeseen, mutta antee mennä.
Rauhallista joulun odotusta niin opettajille, oppilaille kuin kodeillekin. - Anonyymi
Pakko kirjoittaa vaikka on vanha keskustelu. Joo kakarat haistattaa v... Kun kotona ei oo mitään kuria ei opetetaan a yhtään mitään. Nyky vanhemmat tekee ihan kaikkea muuta. Kakaran käteen tietokine heti kun syntyy ja 2 vuotiaana ne osaa tietokonpeli englannin. Kouluun kun menee ei oo suomenkielestä tietoo. Tarhan pitää toimia kasvattajana sitte koulu sitte sosiaaliviranomainen lopulta vankila. Vanhemmille kasvatus eikä opetus kuulu. Vanhemmat voi vetää lonkkaa ja tehdä uusia yhteiskunnan toivoja
- että tällainenkin
vaikea asia saa palstatilaa. Itse en ole opettaja vaikka aikanaan vakavasti harkitsinkin alalle pyrkimistä. Nyt ymmärrän tehneeni oikean ratkaisun kun valitsin toisen alan, minun luonteella en olisi pärjännyt opettajan työssä.
Alan vaihtoa harkitseville voin sanoa että Suomi on pullollaan koulutus- ja työmahdollisuuksia, lähtekää rohkeasti vain uuteen suuntaan!
Tsemppiä kaikille opetustyö parissa puurtaville, työnne on arvokasta!- ratkaisee
Eri kouluissa sijaisuuksia tehneenä olen sitä mieltä, että työtoverit ovat avain jaksamiseen.
Eli sinut otetaan täysin mukaan uuteen yhteisöön, pohditaan yhdessä ongelmatapauksia, tehdään asioita yhdessä myös vapaa-ajalla, kahvitellaan kaikki yhdessä edes yhden välitunnin ajan...
Usein sijaisia ei valitettavasti oteta mukaan, on kuppikuntia jne. Tämä Vähentää oleellisesti uuden open jaksamista. - riitä
ratkaisee kirjoitti:
Eri kouluissa sijaisuuksia tehneenä olen sitä mieltä, että työtoverit ovat avain jaksamiseen.
Eli sinut otetaan täysin mukaan uuteen yhteisöön, pohditaan yhdessä ongelmatapauksia, tehdään asioita yhdessä myös vapaa-ajalla, kahvitellaan kaikki yhdessä edes yhden välitunnin ajan...
Usein sijaisia ei valitettavasti oteta mukaan, on kuppikuntia jne. Tämä Vähentää oleellisesti uuden open jaksamista.mukava työyhteisö. olen saanut ilon olla osana mahtavaa opettajakuntaa, vaikka olen sijainen. minua on kohdeltu mielestäni hyvin. silti työ on aivan liian raskasta palkkaan nähden joka tasolla..taidan äänestää jaloillani ja kouluttautua muuhun työhön. ei voi mitään. hienoa, että jotkut jaksavat.
- jälleen kerran OAJ:lle
Miten OAJ ajaa opettajien edunvalvontaa? Onko OAJ tehnyt jotain opettajien hyväksi, jotta opettajat jaksaisivat työssänsä, vaikka paineet ovat kasvaneet jo sietämättömän rajoihin?
Eikö se kerro mitään, että joka viidennes valmistunut opettaja menee muualle töihin ja koulut ovat täynnä epäpäteviä opettajia?- teidät uupuneet akateemiset
Onhan se myös hyvä asia, että epäpätevät lapsien tulevaisuuksien tuhoajat jaksavat lapioida tätä P..kaa, kun siihen työhön kouluttautuneet eivät jaksa ja siedä työn paineita...
- Shrink
..mutta kyynistynyt ja kyllästynyt kovastikin. Psykiatrin koulutuksella voisi pärjätä, erityisopettajan paperit eivät kyllä enää riitä.
- Yksi ope vaa
Syy on usein rehtoreissa, jotka rekrytointitilanteissa palkkaavat itseään enemmän miellyttävämmän ei pätevämpää.
- ikä ja ulkonäkörasismi
Yksi ope vaa kirjoitti:
Syy on usein rehtoreissa, jotka rekrytointitilanteissa palkkaavat itseään enemmän miellyttävämmän ei pätevämpää.
Ikä- ja ulkonäkörasismi on arkipäivää Etelä-Suomen rekrytointimuotona. Pätevää, työkokemusta omaavaa ja ansioluettelon hankkunutta ei katsota päinkään, jos ikä on yli 40 vuotta ja ei pärstä ja olemus ole mannekiinin muotoinen. Itse olen kokenut sen törkeällä tavalla, samoin erittäin pätevä kollegani, joka on ollut alansa opettajana jo 15 vuotta, niin rekrytoija sanoi hänelle näin, koska hän oli reilusti ylipainoinen viisikymppinen: "Osaattekos yleensä YHTÄÄN MITÄÄN?" Ja tämän hakijan tilalle otettiin sitten opettajaksi ammattiopiston suorittanut ja opetusalaan osittain keskeneräisellä tutkinnolla oleva paikallisen oppilaitoksen opettajan lapsi... että näin. Mietin, pitäisikö kyseinen oppilaitoksen apulaisrehtori tutkintovastaavineen haastaa oikeuteen syrjinnästä?
- Aineenope
ikä ja ulkonäkörasismi kirjoitti:
Ikä- ja ulkonäkörasismi on arkipäivää Etelä-Suomen rekrytointimuotona. Pätevää, työkokemusta omaavaa ja ansioluettelon hankkunutta ei katsota päinkään, jos ikä on yli 40 vuotta ja ei pärstä ja olemus ole mannekiinin muotoinen. Itse olen kokenut sen törkeällä tavalla, samoin erittäin pätevä kollegani, joka on ollut alansa opettajana jo 15 vuotta, niin rekrytoija sanoi hänelle näin, koska hän oli reilusti ylipainoinen viisikymppinen: "Osaattekos yleensä YHTÄÄN MITÄÄN?" Ja tämän hakijan tilalle otettiin sitten opettajaksi ammattiopiston suorittanut ja opetusalaan osittain keskeneräisellä tutkinnolla oleva paikallisen oppilaitoksen opettajan lapsi... että näin. Mietin, pitäisikö kyseinen oppilaitoksen apulaisrehtori tutkintovastaavineen haastaa oikeuteen syrjinnästä?
Epäpätevät ohittavat pätevämmät jopa pedagogisen pätevyyden omaavat opettajat. Heillä saattaa olla hankittua ammatillista osaamista tai opetusalaa sivuava koulutus, mutta ei opettajakoulutusta tms.
Tässä OAJ:n pitää ehdottomasti pitää nyt pintansa: pätevien on ohitettava aina epäpätevämmät. Ei millän verukkeilla edes sijaisiksi ammattikoulun käynytttä jos rinnalla on pätevä ope!
Missään muussa ammattikunnassa epäpätevä ei ohita pätevää kuin opettajien joukossa.
Opettajat lakkoon jos muutosta ei tule. - siinä että
Aineenope kirjoitti:
Epäpätevät ohittavat pätevämmät jopa pedagogisen pätevyyden omaavat opettajat. Heillä saattaa olla hankittua ammatillista osaamista tai opetusalaa sivuava koulutus, mutta ei opettajakoulutusta tms.
Tässä OAJ:n pitää ehdottomasti pitää nyt pintansa: pätevien on ohitettava aina epäpätevämmät. Ei millän verukkeilla edes sijaisiksi ammattikoulun käynytttä jos rinnalla on pätevä ope!
Missään muussa ammattikunnassa epäpätevä ei ohita pätevää kuin opettajien joukossa.
Opettajat lakkoon jos muutosta ei tule.sinne OAJ:hin ei liity nuoret opettajat, vaan OAJ:ssä on mukana ne vanhat virassa olevat opettajat. Ja nehän eivät ala lakkoilemaan ;)
- OKL-opiskelija
siinä että kirjoitti:
sinne OAJ:hin ei liity nuoret opettajat, vaan OAJ:ssä on mukana ne vanhat virassa olevat opettajat. Ja nehän eivät ala lakkoilemaan ;)
OAJ:n sisällä on SOOL-järjestö (Suomen opettajaksi opiskelevien liitto), joka pitää sisällään tuhansia opiskelijoita, jotka aikanaan siirtyvät yleensä OAJ:n puolelle. Kuulotietojen mukaan nuorten opettajien järjestäytymisaste on nykyisin kuulemma tosi korkea, koska nykyisin työsuhteiden pätkäisy kesäisin on kuulemma vain yleistymässä, joten ihmiset kokevat saavansa turvaa järjestöstä ja työttömyyskassasta.
En tiedä sitten.
Mua ainakin suoraan sanottuna v*tuttaa tuo OAJ:n hampaattomuus, ihan perusasioita joista ei todellakaan tarvitse muissa liitoissa taistella, on ihan retuperällä meillä. Kuulun siis kyllä liittoon ja aion siinä pysyä, en usko että eroamalla saisin muutosta aikaan, päin vastoin aktiivinahan siinä voisi olla mahdollisuuksiakin.
- muitakin ;)
Otin lopputilin "päivätyöstäni" opettajana, sillä työmäärä oli aivan käsittämätön. Iltaisin ja viikonloppuisin sai "vääntää" harjoituksia ja luentomateriaalia. Koskaan ei ollut riittävän HYVÄ, vaikka KAIKKENSA teki. Olkoon minun puolesta, on sitä maailmassa kevyempääkin työtä, turha ajaa itseään loppuun muiden takia.
- miettinen miettii
Olen 36-vuotias yläkoulun aineenopettaja, työkokemusta laskutavasta riippuen 8-11 vuotta. Haluaisin vaihtaa alaa, mm. teollisuus, mutta ei koulutusta. Olenko jo perusteellisesti myöhästynyt uraputkesta?
- tai voisiko tehdä muuta
Eli jos työkyky säilyy, aika riittää kahteen tai jopa kolmeen samanmittaiseen uuteen uraan - niistä voi hakea erilaisia asioita, työniloa, rahaa, saavutuksia, omien haaveiden toteutumista...
Tärkeintä on oma tuntemus sen osalta, voisiko nykyisessä työssä viihtyä eläkepäiviin asti vai onko toivetyö sittenkin jotain muuta.
Opettajan pohjakoulutuksella uusille urille suuntautuminen ei ole vaikeaa - aikuiskoulutustuki http://www.koulutusrahasto.fi/?1;2;2000;900.2000.html mahdollistaa opiskelun ilman taloudellisia huolia ja samalla tapaa muita uusille urille suuntaajia.
- ajatus..
Olet rankassa ammatissa, jossa pitää muistaa asioita, kehittää itseään, kommunikoida yhteistyötahojen kanssa ja vielä OPETTAAkin. Ei ihme, jos välillä tuntuu tulevan burn out. Itse kuitenkin neuvoisin, että etsit sitä suuntaa. Olet ehkä tietämättäsi loistava opettaja, jonka pitää vain ottaa rennommin. Voit myös olla loistava vakuutusmyyjä tms. Älä kuitenkaan jää työkyvyttömyyseläkkeelle tms. vaikka tarjottaisiin. Siitä on vaikea päästä eroon. Parantumiseen tarvitaan aikaa, mutta jaloilleen pääsemiseen tarvitaan sisua. Opettajaihmisenä ymmärrät varmasti, miten kovan työn takana elämänilo voi olla, oppilaillakin. Ihmisiä ollaan kaikki. Mene takaisin töihin ja ota rennommin tai vaihda työtä. Sinun elämäsihän se loppujen lopuksi on.
- ruotsin ope
Tuttu tunne muutaman vuoden takaa, itsekin sairastuin työuupumukseen kolmantena opetusvuonna. Siitä lähtien harkinnut alan vaihtoa, aluksi olin ihan liian loppu tehdäkseni mitään asian eteen, mutta nyt viimeiset puoli vuotta etsinyt aktiivisesti muita töitä. Heti kun niitä tulee, jätän koulumaailmalle hyvästit, sillä kun ei ole minulle olut tarjota kuin pätkätöitä ja ikuista kitinää.
- on ollut
uupumus. Se ilmeni yhtäkkiä ns paniikkikohtauksena. Minut tutkittiin neurologilla. Kerron tämän siksi, että muutkin saa tietää, että uupumus ilmenee eritavalla.
- rankkaa...
Suosittelisin vaihda alaa.
Itse olen toiminut kouluttajana maahanmuuttajielle, käytännössä open töitä tehnyt siis.
Se kauhea paine olla hyvä, jottei saa kritisointia, on äärettömän raskasta. Ja toisekseen liiallinen kritisointi syö ihmistä. Ihmisen pitäs saada kuitenkin enemmän positiivista kuin negatiivista palautetta. Ei minusta edes palkkakaan ole sen väärti, itse sain aluksi aika pitkään 2000 e/kk palkkaa. Nousin loppusessa hieman.
Ei kannata tehdä sellaista, mikä on liian raskasta ja vie voimat. Elämä on tarkoitettu elämiseen! - Anonyymi
Itse olen vain kylmästi jättänyt työssäni kaiken epäolennaisen tekemättä koska muuten palaa loppuun. Kuormitus on mennyt jo siihen pisteeseen että en enää edes jaksa välitää vaikka antaisivat lopuutilin. Ainakin jaksaminen on parantunut viime aikoina. Lopputiliä odotellessa :)
- Anonyymi
Opettajan työ on todella kevyttä lässyä verrattuna ns. normityöhön. Siitä vaan vaihtamaan ja toteamaan, miten me muut eletään. 12 viikon loma kutistuu 5-6:n. Lisäksi viikkotuntimäärä kasvaa about 18 opetusvelv. tunnista (aineesta riippuen) 37.5 tunnin työviikkoon. Kukaan tuntrmani opettaja ei käytä montaa tuntia valmisteluun ja kokonaistyötunnit jäävät about 25:n. Etenkin kun vuosi karttuu, sujuu valmistelu nopeammin Lisäksi palkka on lisineen parempaa keskitasoa. Kukaan ei käytännössä saa sitä taulukkopalkkaa pelkästää. Kaikesta ylimääräisestä maksetaan ylimääräistä (esum lirjoitusten tarkastus, lisätyötunnit, tukiopetus). Monissa muissa duuneissa, kokajan lastataan lisää, mutta mistään ei makseta ekstraa. Opettajien työtehtäviin kyllä kuuluu ikäviä asioita, mutta osa on tyyliin jotain yhteistoiminnan järkkäämistä tai muuta yleistä touhua. Opettajat valittavat olosuhteisiinsa nähden ihan käsittämättömän paljon. Tuotakaan ei enää jaksettaisi tehdä. Mielestäni ooettajien työn vaativuus ja siihen käytetty aika ja palkka ja kaikki on täysin tasapainossa. Jos työ on liian kuormittavaa on tosiaan tullut valittua täysin värää ala.
- Anonyymi
Asiantuntemattomuuden suomalla itsevarmuudella kommentoit 15 vuotta vanhaa ketjua?
- Anonyymi
Aloittajalle ja muille burnoutissa ja boreoutissa oleville: vaihda alaa vaikka oisit jo vanhakin jos vain suinkin pystyt. Kannattaa miettiä myös muuttaa ulkomaille töihin. Terveisin Åbeddaca
- Anonyymi
Ammatinvaihdos. Näyttäisi siltä, että matemaattisten aineiden opettaja voi hakea esim. fysiikan maisteriohjelmaan suoraan. Kemiassa on myös ihan mielenkiintoista tarjolla. Seuraavassa haussa pistänpä hakemuksen vetämään. Ehdin olla vielä hyvän aikaa töissä muualla ja pääsen tästä älyttömästä sirkuksesta.
Ketjusta on poistettu 0 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Metsäkoneen kuljettaja huuteli tutkijalle
"voisit kyllä ottaa rintaliivit pois ennen kuin tulet minulle juttelemaan, hän sanoo." https://yle.fi/a/74-20106446 On70410030Suomi on täysin sekaisin
Jo ties monettako päivää hirveä itku ja poru jostain helvetin nilviäisistä. https://www.is.fi/taloussanomat/art-20000104124390Kaikki ei vieläkään usko luontokatoon.
Suomussalmen Hukkajoella foliohattu metsäkoneen kuljettaja tuhosi tuhansia harvinaisia jokihelmisimpukoita eli raakkuja903016Sano vain suoraan, että nyt riittää
ettei kiinnosta. Sano, että lopeta! En ihmettelisi, jos olet saanut tarpeeksesi ja toivot minun ymmärtävän lopettaa. Eh432855Mari Rantanen asettaa sairaan lapsen edun oman uransa edelle - (tekikö Marin samaa)
Noin toimii kunnon vastuuntuntoinen äiti, mutta siitäkin nämä mt-ongelmaiset vasemmistolaiset häntä täällä haukkuvat. "2302668Ohhoh! Ex-pääministeri Sanna Marinin Joni-rakas paljasti ilouutisen: "Tässä kuussa..."
Sanna Marin on ollut naimisissa Markus Räikkösen kanssa. Nyt hänen seurassaan on usein julkkishiusmuotoilija Joni Willb552664- 1531855
Luokatonta toimintaa
Tyrmistyttävää toimintaa Stora Enson korjuu yrittäjältä Hukkajoella. Täyttä piittaamattomuutta laeista ja luontoarvoista711710Ensimmäisestä kohtaamisesta saakka
minulla on ollut hämmentynyt olo. Miten voit tuntua siltä, että olisin tuntenut sinut aina? Sinun kanssasi on yhtä aikaa141620Maailmankuulu homopingviini on kuollut
Minä niin toivoin että pariskunta olisi saatu kunniavieraiksi ensi kesän Prideen. 💔 "Maailmankuulu homopingviini on k61423