VALAISTUMISENI.
"Peruspaha: jokainen soisi olevansa kaikkea, mitä hän saattaisi olla, eikä soisi muiden olevan mitään, eipä olemassakaan." - Goethe
LAITAN TÄHÄN tämän tarinan valaistumisestani.
Miksi? - Ehkäpä, koska tänään tulin miettineeksi absoluutin käsitettä. Valaistumiskokemukseni, vaikkapa, sivuaa absoluuttia. Sanoin tässä että toinen on ihmisvihani. Se on absoluuttista siinä mielessä että se asettaa minut sivuun ihmisten valtavirrasta, ja tuo asema antaa minulle mahdollisuuden nähdä ja sanoa asioita jotka eivät ole massaihmiselle mahdollisia.
Tämä pätkä on päiväkirjastani; siitä puuttuu skandit, koska olin tuona aikana Pohjois-Amerikassa. En ollut yksin, vaan koin tuon tapahtuman yhden sahaja yogin kanssa, ja oli Shri Matajin syntymäpäivä; olimme viettämässä pujaa. Nikkini oli silloin Avadhuta; se tarkoittaa "säännöistä vapaata". Se on naivi ja avoin, kuten olen.
Tuo valaistuminen ei ole mitenkään ainutlaatuinen elämässäni; olen kokenut erilaisia sisäiseen valoon liittyviä kokemuksia niin kauan kuin muistan. Yksi voimakkaimpia oli kun kohtasin Shri Matajin v. 1993. Silloin Taivas tunki aivojeni läpi viileän jääpuikon, ja muodosti aukon, joka on pysynyt auki. Aukosta valui päälleni hiljaisuutta ja valoa, - Paramchaitanyaa. Silloinkaan en ollut yksin; olin siinä tuhansien sahaja yogien kanssa.
Ihmiset usein kysyvät miten valaistuminen, ajatukseton tietoisuus on mahdollista saavuttaa. Se ei ole tekniikka, kuten useat luulevat. Kundalini ei myöskään ole energia. Näitä asioita ei voi manipuloida. Ne ovat henkilökohtaisia kohtaamisia Persoonan kanssa.
Minulla oli valaistumiskokemuksia ennen kuin aloin harjoittaa sahaja yoga meditaatiota. Osa näistä kokemuksista oli repiviä, ja pelottavia; osa kauniita ja ekstaattisia.
Minusta valaistuminen ei noudata mitään kaavaa. Valo on aina erilaista; se tulee eri chakrasta, välistä kuin vaativana paineena, välistä se tuntuu kuin maailma pysähtyisi. Minulle se on ollut sisäinen tapahtuma; enkä ole kokenut sätkimisiä, kaatumisia, kielilläpuhumisia.
Uskon että tuo jääpuikko joka työntyi läpi aivojeni kesällä 1993 oli Shivalingam. En usko että kukaan muu koki sitä samallatavalla, koska muuten he eivät olisi heittäneet minua ja ystäviäni ulos sahaja organisaatiosta. Äiti antoi sen tapahtua.
Sahaja veljiäni ja siskojan Kanadassa, USAssa, Australiassa, Delhissä, Mumbaissa, Chennaissa ja muualla.
Minä uskon että sahaja yoga tulee loppumaan organisaationa, ja pienen piirin asiana. Tavallaan Äiti viittasi tähän Sydneyn julistukseessaan 1990-luvulla.
En usko että valaistumista on mahdollista saada, jos tärkeintä on johonkin organisaatioon kuuluminen ja organisointi. Shri Matajihan sanoi kysyttäessä että voivatko kristityt pelastua, että kyllä, kristityn on mahdollista pelastua, jos hän ei ole organisoinut.
Minusta kaksi suurinta estettä valaistumiselle on materialismi, ja se, että huolehtii siitä mitä muut ihmiset ajattelevat. Materialisti ajattelee että mitä hyötyä tästä on? Ja ihmisissä kiinni oleva ihminen ei uskalla tehdä mitään yksin.
En usko että meitä on monta. Ehkä yhden käden sormilla laskettava määrä koko maailmassa. Minulla ei ole suuria odotuksia ihmiskunnan suhteen. En etsinyt, enkä saavuttanut valaistumistani ihmisiä varten. Saavutin sen itseäni vasten; Jumaluus antoi sen minulle, koska katsoi sen ansaitsevani.
Siihen liittyy narsistinen piirre; absoluuttinen erilläänolo ihmiskunnan valtavirrasta. En kuvittele olevani virheetön, tai parempi. En tiedä mitä ajatella Jumalasta. Tämä tapahtui. En tiedä voiko se tapahtua muille.
-------------------------------
Lähetetty: Keskiviikko Maaliskuu 23, 2005 16:53 Viestin aihe: Avadhutan valaistuminen
March 23.2005 - Good Morning Advaita! The Berkshire Eagle!
Huomenta paivakirja. Istuskelen tassa meditaatiossa, ja mietin mita kirjoittaisi. Kenelle kirjoitan? Se eilinen..
Istuin siina lattialla, uppoutuneena Jumalattaren palvontaan, ja se alkoi tuntua sellaiselta epatoivoiseltakin kurottautumiselta kohti taivaita. Toki, olin meditaatiossa, mutta Kundalini hailyi aika ikavasti otsan kohdalla, eika paassyt kunnolla Sahasraraaan. Olin vahan ihmeissani..
Sitten ikaankuin tipahdin, ja herasin huomaamaan etta vasenta olkapaata ja sydamen aluetta kuumottaa, ja mulle tuli just naa huonommuudentunnot, itse-epaily. Alkoi tuntua toivottomalta, ikuisuusprojektilta mun meditaationi. Sen tajuamisen myota hiipi pelko. Yhtakkia olin surullinen, ja kauhuissani siita etta tuotan pettymyksen Jumaluudelle. Se tuntui niin kauhealta etta lopetin meditoimisen, ja kiepsahdin tyynyn viereen lattialle istumaan, ja aloin apaattisessa transsissa tuijottamaan lattian nurkkaa, lyotyna.
Olinko siina tunnin, vai puoli tuntia niin. En voinut liikahtaa, enka ajatella. Minut taytti ajatus etta olen tuottanut Jumaluudelle pettymyksen. Suru kuohahti, melkein pillahdin itkuun: ei tasta mitaan tule. Rimpuilen kuin kala katiskassa. Toivo lahti...
Ja sen toivon lahdon myota jotain kummaa tapahtui, vahitellen, sydamesta nousi lampoa ja viileytta ylospain, ja Sahasrara alkoi paisumaan, kunnes se paisui aivan valtavaksi valopalloksi. Menetin kaiken tunteen ruumiista, hengityksesta, tavanomaiset murheeni menettivat otteensa, ja yritin viela olla surullinen.
Sitten havahduin ikaankuin tapahtuvaan todellisuuteen, ja tiedostin.. Istuessani siina olin valaistunut! Jumala lavisti olemukseni kuin iso valopylvas, ylhaalta alas, Suuri Valo. Se tuli aivan toisellalailla kuin olin kuvitellut. ... Olin kuvitetellut sellaista kylmien vareiden rajahdysta alimmassa selkanikamassa, ja ekstaasin hyokya. Mutta tama ikaankuin oli jo perilla. I was completely taken by surprise. Istuin siina ja tajusin, etta HUOMAAMATTANI, se oli tapahtunut, se suuri. Valaistuminen. Kysyin etta mita tama on? Missa olen?
Olin kuin ujo maalaispoika markkinapaikassa, it just went beyond me, enka voinut kasittaa. Sitten tulivat deitit: Shiva, Shri Mataji ja Buddha, onnittelemaan. Olet nyt yksi meista. Katselin totaalisen epauskoisena, ja sanoin Shivalle, etta mitahah, etta minako olisin Shiva? He sanoivat: mekin olemme olleet aiemmin ihmisia.
Etta tamako on se kokemus minka Lord Gautama Buddha koki silloin boddhipuun juurella, I am in it? Se hymy, minka nain! Ilkikurinen, taynna riemua, ei mitaan vastausta, minulta odotettiin vastaus. No. se on tama. Okei. This day, the soul of Avadhuta was blown into full Nirvikalpa Samadhi, and the deities were congratulating him. En voinut pitaa kiinni epailyksista. Se nauratti deiteja: olin saarrettu. En voisi enaa paetakaan: paeta sellaiseen typeraan kieltamiseen, etta ok, en sitten enaa etsikaan samadhia, haluan ei-samadhin. Mutta se samadhi oli jo, sateili paani paalla! Erilaisena kuin aiemmat samadhit...
Istuimme siina tunnin, pari. Katselin valoa, valon hohteita... hymyilin kuin Mona Lisa. Hoipuin vessaan ja en uskaltanut katsoa peilikuvaani, pelkasin etten tunnistaisi enaa itseani. Lopulta katsoin, ja nain sahkoista kuohuntaa, saihkyvaa ihoa ja kylmia vareita. Joo, onko se Mooses Siinailta vai? Vielakin teki mieli peittaa silmat. Se oli Avadhuta, mutta erilainen. Se oli Avadhutan toiveet tayttyneena. Se oli Avadhuta, joka oli saavuttanut sen mita Avadhuta oli aina halunnut. Se oli ihminen, joka oli paassyt ihmisen paamaaraan. Tullut perille. Ihminen jonka molemmat jalat olivat taivaassa.
Tallaistako tama nyt on? Onko tama ohimenevaa? Otetaanko tama kokemus minulta pois? Pysyyko se? Kenelle pystyn kertomaan? Miten kukaan pystyy suhtautumaan minuun enaa? Eiko tama ole liiallista?
Nyt vaan istun tassa suu hymyssa. heh. Nirvikalpa Samadhi. Luulin matkustavani Amerikaaan. Ja mina kun luulin. Halusin nahda elavan inkarnaation. Ehka halusin palvoa, kuten viime kerralla: heittaytya polvilteen maahan, ja palvoa Jumal-ihmista. Ajattelin etta niin pelastun. Mutta tama oli jotain muuta. En edes jaksa miettia tai analysoida. Se tuntuu kestavan, nyt olen nukkunut yhden yon yli, ja tila ei ole haihtunut.
En ma mikaan Jumala kylla ole, ei tama ole syvin mahdollinen samadhi viela. Mutta kyllakin korkein ihmiselle mahdollinen....
I just know it...
jippii
Valaistumiseni
28
1814
Vastaukset
- Jossarian
Kirjoitat, ettei sinulla ole suuria odotuksia ihmiskunnasta, mutta itsestäsi kyllä erittäin suuria. Korkeasti tiedostavia ja valaistuneita henkilöitä on aina ollut lukuisa määrä, en kyllä ole varma kuulutko sinä niihin. Miksi juuri idän uskontoihin hurahtaneet sortuvat tällaisiin ylilyönteihin. Älkää vaan vastatko niiden sisältämän totuuden takia. Kristityillä hengenmiehillä ja mystikoilla(joita tuhansittain) ei esiinny tällaista, vaan he päinvastoin korostavat nöyryyttään. Jumala on kaikki, me emme ole mitään!(etenkään tiedossa).
- Sahis.
OLIKO JEESUS NÖYRÄ?
Puhuin kahdesta Jeesuksesta tuossa aikaisemmassa avauksessani. Kristinuskon Jeesus ei välttämättä edusta totuudellista kuvaa Jeesuksesta. Otan tähän pätkän William Blaken (1757–1827) “Ikuisesta evankeliumista” - The Everlasting Gospel. Se kannattaa lukea kokonaisuudessaan tuosta linkistä alhaalla.
Luulenpa, että nöyryyden keksivät Rooman Paavit, pystyäkseen ohjaamaan aikansa älykkäimmät ihmiset luostarien yksinäisyyteen. Ottamalla ihmisiltä luulot pois, he pystyivät hallitsemaan keskiajan pimeydessä. Tämä muuttui renessanssiajan ja valistuksen myötä, mutta ihmiskunnalla on huono muisti, ja yhä uudelleen se tahtoo palata pimeyden aikaan.
Huomaan että nykyajan kristityt uskovaiset pelkäävät totuutta, ja ehkä syystä. :-)
Was Jesus humble? or did He
Give any proofs of humility?
Boast of high things with humble tone,
And give with charity a stone?
When but a child He ran away,
And left His parents in dismay.
When they had wander’d three days long
These were the words upon His tongue:
‘No earthly parents I confess:
I am doing My Father’s business.’
When the rich learnèd Pharisee
Came to consult Him secretly,
Upon his heart with iron pen
He wrote ‘Ye must be born again.’
He was too proud to take a bribe;
He spoke with authority, not like a Scribe.
He says with most consummate art
‘Follow Me, I am meek and lowly of heart,
As that is the only way to escape 90
The miser’s net and the glutton’s trap.’
What can be done with such desperate fools
Who follow after the heathen schools?
I was standing by when Jesus died;
What I call’d humility, they call’d pride.
He who loves his enemies betrays his friends.
This surely is not what Jesus intends;
But the sneaking pride of heroic schools,
And the Scribes’ and Pharisees’ virtuous rules;
For He acts with honest, triumphant pride,
And this is the cause that Jesus dies.
He did not die with Christian ease,
Asking pardon of His enemies:
If He had, Caiaphas would forgive;
Sneaking submission can always live.
He had only to say that God was the Devil,
And the Devil was God, like a Christian civil;
Mild Christian regrets to the Devil confess
For affronting him thrice in the wilderness;
He had soon been bloody Caesar’s elf,
And at last he would have been Caesar himself,
Like Dr. Priestly and Bacon and Newton—
Poor spiritual knowledge is not worth a button
For thus the Gospel Sir Isaac confutes:
‘God can only be known by His attributes;
And as for the indwelling of the Holy Ghost,
Or of Christ and His Father, it’s all a boast
And pride, and vanity of the imagination,
That disdains to follow this world’s fashion.’
To teach doubt and experiment
Certainly was not what Christ meant.
What was He doing all that time,
From twelve years old to manly prime?
Was He then idle, or the less
About His Father’s business?
Or was His wisdom held in scorn
Before His wrath began to burn
In miracles throughout the land,
That quite unnerv’d the Seraph band?
If He had been Antichrist, Creeping Jesus,
He’d have done anything to please us;
Gone sneaking into synagogues,
And not us’d the Elders and Priests like dogs;
But humble as a lamb or ass
Obey’d Himself to Caiaphas.
God wants not man to humble himself:
That is the trick of the Ancient Elf.
This is the race that Jesus ran:
Humble to God, haughty to man,
Cursing the Rulers before the people
Even to the Temple’s highest steeple,
And when He humbled Himself to God
Then descended the cruel rod.
‘If Thou Humblest Thyself, Thou humblest Me.
Thou also dwell’st in Eternity.
Thou art a Man: God is no more:
Thy own Humanity learn to adore,
For that is My spirit of life.
Awake, arise to spiritual strife,
And Thy revenge abroad display
In terrors at the last Judgement Day.
God’s mercy and long suffering
Is but the sinner to judgement to bring.
Thou on the Cross for them shalt pray—
And take revenge at the Last Day.’
Jesus replied, and thunders hurl’d:
‘I never will pray for the world.
Once I did so when I pray’d in the Garden;
I wish’d to take with Me a bodily pardon.’
Can that which was of woman born,
In the absence of the morn,
When the Soul fell into sleep,
And Archangels round it weep,
Shooting out against the light
Fibres of a deadly night,
Reasoning upon its own dark fiction,
In doubt which is self-contradiction?
Humility is only doubt,
And does the sun and moon blot out,
Rooting over with thorns and stems
The buried soul and all its gems.
This life’s five windows of the soul
Distorts the Heavens from pole to pole,
And leads you to believe a lie
When you see with, not thro’, the eye
That was born in a night, to perish in a night,
When the soul slept in the beams of light.
http://www.bartleby.com/236/58.html - Jossarian
Sahis. kirjoitti:
OLIKO JEESUS NÖYRÄ?
Puhuin kahdesta Jeesuksesta tuossa aikaisemmassa avauksessani. Kristinuskon Jeesus ei välttämättä edusta totuudellista kuvaa Jeesuksesta. Otan tähän pätkän William Blaken (1757–1827) “Ikuisesta evankeliumista” - The Everlasting Gospel. Se kannattaa lukea kokonaisuudessaan tuosta linkistä alhaalla.
Luulenpa, että nöyryyden keksivät Rooman Paavit, pystyäkseen ohjaamaan aikansa älykkäimmät ihmiset luostarien yksinäisyyteen. Ottamalla ihmisiltä luulot pois, he pystyivät hallitsemaan keskiajan pimeydessä. Tämä muuttui renessanssiajan ja valistuksen myötä, mutta ihmiskunnalla on huono muisti, ja yhä uudelleen se tahtoo palata pimeyden aikaan.
Huomaan että nykyajan kristityt uskovaiset pelkäävät totuutta, ja ehkä syystä. :-)
Was Jesus humble? or did He
Give any proofs of humility?
Boast of high things with humble tone,
And give with charity a stone?
When but a child He ran away,
And left His parents in dismay.
When they had wander’d three days long
These were the words upon His tongue:
‘No earthly parents I confess:
I am doing My Father’s business.’
When the rich learnèd Pharisee
Came to consult Him secretly,
Upon his heart with iron pen
He wrote ‘Ye must be born again.’
He was too proud to take a bribe;
He spoke with authority, not like a Scribe.
He says with most consummate art
‘Follow Me, I am meek and lowly of heart,
As that is the only way to escape 90
The miser’s net and the glutton’s trap.’
What can be done with such desperate fools
Who follow after the heathen schools?
I was standing by when Jesus died;
What I call’d humility, they call’d pride.
He who loves his enemies betrays his friends.
This surely is not what Jesus intends;
But the sneaking pride of heroic schools,
And the Scribes’ and Pharisees’ virtuous rules;
For He acts with honest, triumphant pride,
And this is the cause that Jesus dies.
He did not die with Christian ease,
Asking pardon of His enemies:
If He had, Caiaphas would forgive;
Sneaking submission can always live.
He had only to say that God was the Devil,
And the Devil was God, like a Christian civil;
Mild Christian regrets to the Devil confess
For affronting him thrice in the wilderness;
He had soon been bloody Caesar’s elf,
And at last he would have been Caesar himself,
Like Dr. Priestly and Bacon and Newton—
Poor spiritual knowledge is not worth a button
For thus the Gospel Sir Isaac confutes:
‘God can only be known by His attributes;
And as for the indwelling of the Holy Ghost,
Or of Christ and His Father, it’s all a boast
And pride, and vanity of the imagination,
That disdains to follow this world’s fashion.’
To teach doubt and experiment
Certainly was not what Christ meant.
What was He doing all that time,
From twelve years old to manly prime?
Was He then idle, or the less
About His Father’s business?
Or was His wisdom held in scorn
Before His wrath began to burn
In miracles throughout the land,
That quite unnerv’d the Seraph band?
If He had been Antichrist, Creeping Jesus,
He’d have done anything to please us;
Gone sneaking into synagogues,
And not us’d the Elders and Priests like dogs;
But humble as a lamb or ass
Obey’d Himself to Caiaphas.
God wants not man to humble himself:
That is the trick of the Ancient Elf.
This is the race that Jesus ran:
Humble to God, haughty to man,
Cursing the Rulers before the people
Even to the Temple’s highest steeple,
And when He humbled Himself to God
Then descended the cruel rod.
‘If Thou Humblest Thyself, Thou humblest Me.
Thou also dwell’st in Eternity.
Thou art a Man: God is no more:
Thy own Humanity learn to adore,
For that is My spirit of life.
Awake, arise to spiritual strife,
And Thy revenge abroad display
In terrors at the last Judgement Day.
God’s mercy and long suffering
Is but the sinner to judgement to bring.
Thou on the Cross for them shalt pray—
And take revenge at the Last Day.’
Jesus replied, and thunders hurl’d:
‘I never will pray for the world.
Once I did so when I pray’d in the Garden;
I wish’d to take with Me a bodily pardon.’
Can that which was of woman born,
In the absence of the morn,
When the Soul fell into sleep,
And Archangels round it weep,
Shooting out against the light
Fibres of a deadly night,
Reasoning upon its own dark fiction,
In doubt which is self-contradiction?
Humility is only doubt,
And does the sun and moon blot out,
Rooting over with thorns and stems
The buried soul and all its gems.
This life’s five windows of the soul
Distorts the Heavens from pole to pole,
And leads you to believe a lie
When you see with, not thro’, the eye
That was born in a night, to perish in a night,
When the soul slept in the beams of light.
http://www.bartleby.com/236/58.htmlJeesus Kristus ON Jumala ja oli sekä ihminen että Jumala, joten verrata Häntä ihmiseen nöyryyden kannalta on hyvin julkeaa. Se, että Kristus "alensi" itsensä ruumiilliseksi ihmiseksi ja oli valmis tuskalliseen, häpeälliseen kuolemaan, on nöyryyden huipentuma.
- Qadesha
Sahis. kirjoitti:
OLIKO JEESUS NÖYRÄ?
Puhuin kahdesta Jeesuksesta tuossa aikaisemmassa avauksessani. Kristinuskon Jeesus ei välttämättä edusta totuudellista kuvaa Jeesuksesta. Otan tähän pätkän William Blaken (1757–1827) “Ikuisesta evankeliumista” - The Everlasting Gospel. Se kannattaa lukea kokonaisuudessaan tuosta linkistä alhaalla.
Luulenpa, että nöyryyden keksivät Rooman Paavit, pystyäkseen ohjaamaan aikansa älykkäimmät ihmiset luostarien yksinäisyyteen. Ottamalla ihmisiltä luulot pois, he pystyivät hallitsemaan keskiajan pimeydessä. Tämä muuttui renessanssiajan ja valistuksen myötä, mutta ihmiskunnalla on huono muisti, ja yhä uudelleen se tahtoo palata pimeyden aikaan.
Huomaan että nykyajan kristityt uskovaiset pelkäävät totuutta, ja ehkä syystä. :-)
Was Jesus humble? or did He
Give any proofs of humility?
Boast of high things with humble tone,
And give with charity a stone?
When but a child He ran away,
And left His parents in dismay.
When they had wander’d three days long
These were the words upon His tongue:
‘No earthly parents I confess:
I am doing My Father’s business.’
When the rich learnèd Pharisee
Came to consult Him secretly,
Upon his heart with iron pen
He wrote ‘Ye must be born again.’
He was too proud to take a bribe;
He spoke with authority, not like a Scribe.
He says with most consummate art
‘Follow Me, I am meek and lowly of heart,
As that is the only way to escape 90
The miser’s net and the glutton’s trap.’
What can be done with such desperate fools
Who follow after the heathen schools?
I was standing by when Jesus died;
What I call’d humility, they call’d pride.
He who loves his enemies betrays his friends.
This surely is not what Jesus intends;
But the sneaking pride of heroic schools,
And the Scribes’ and Pharisees’ virtuous rules;
For He acts with honest, triumphant pride,
And this is the cause that Jesus dies.
He did not die with Christian ease,
Asking pardon of His enemies:
If He had, Caiaphas would forgive;
Sneaking submission can always live.
He had only to say that God was the Devil,
And the Devil was God, like a Christian civil;
Mild Christian regrets to the Devil confess
For affronting him thrice in the wilderness;
He had soon been bloody Caesar’s elf,
And at last he would have been Caesar himself,
Like Dr. Priestly and Bacon and Newton—
Poor spiritual knowledge is not worth a button
For thus the Gospel Sir Isaac confutes:
‘God can only be known by His attributes;
And as for the indwelling of the Holy Ghost,
Or of Christ and His Father, it’s all a boast
And pride, and vanity of the imagination,
That disdains to follow this world’s fashion.’
To teach doubt and experiment
Certainly was not what Christ meant.
What was He doing all that time,
From twelve years old to manly prime?
Was He then idle, or the less
About His Father’s business?
Or was His wisdom held in scorn
Before His wrath began to burn
In miracles throughout the land,
That quite unnerv’d the Seraph band?
If He had been Antichrist, Creeping Jesus,
He’d have done anything to please us;
Gone sneaking into synagogues,
And not us’d the Elders and Priests like dogs;
But humble as a lamb or ass
Obey’d Himself to Caiaphas.
God wants not man to humble himself:
That is the trick of the Ancient Elf.
This is the race that Jesus ran:
Humble to God, haughty to man,
Cursing the Rulers before the people
Even to the Temple’s highest steeple,
And when He humbled Himself to God
Then descended the cruel rod.
‘If Thou Humblest Thyself, Thou humblest Me.
Thou also dwell’st in Eternity.
Thou art a Man: God is no more:
Thy own Humanity learn to adore,
For that is My spirit of life.
Awake, arise to spiritual strife,
And Thy revenge abroad display
In terrors at the last Judgement Day.
God’s mercy and long suffering
Is but the sinner to judgement to bring.
Thou on the Cross for them shalt pray—
And take revenge at the Last Day.’
Jesus replied, and thunders hurl’d:
‘I never will pray for the world.
Once I did so when I pray’d in the Garden;
I wish’d to take with Me a bodily pardon.’
Can that which was of woman born,
In the absence of the morn,
When the Soul fell into sleep,
And Archangels round it weep,
Shooting out against the light
Fibres of a deadly night,
Reasoning upon its own dark fiction,
In doubt which is self-contradiction?
Humility is only doubt,
And does the sun and moon blot out,
Rooting over with thorns and stems
The buried soul and all its gems.
This life’s five windows of the soul
Distorts the Heavens from pole to pole,
And leads you to believe a lie
When you see with, not thro’, the eye
That was born in a night, to perish in a night,
When the soul slept in the beams of light.
http://www.bartleby.com/236/58.html>God wants not man to humble himself:
That is the trick of the Ancient Elf.
This is the race that Jesus ran:
Humble to God, haughty to man,
En tiedä ymmärsinkö nyt kaiken ihan oikein mitä Blake sanoo, mutta tuossa kohdin minulle tuli sellainen heureka-fiilis kumminkin että tässähän se juuri menee kaikkien näiden uskojen ja uskontojen suossa pieleen: ihmiset vain odottavat että toiset ihmiset pokkuroisivat heidän edessään.
Lukemattomat kerrat olen sanonut, huutanut, veisannut, joikunut näillä palstoilla riekkuville saarnaajille että >>>ette te voi odottaa että joku lankeaa polvilleen TEIDÄN uskonkäsityksenne edessä>teidän edessänne - ez-al
Jossarian kirjoitti:
Jeesus Kristus ON Jumala ja oli sekä ihminen että Jumala, joten verrata Häntä ihmiseen nöyryyden kannalta on hyvin julkeaa. Se, että Kristus "alensi" itsensä ruumiilliseksi ihmiseksi ja oli valmis tuskalliseen, häpeälliseen kuolemaan, on nöyryyden huipentuma.
Jeesusken "Jumaluutta" on mm. pohdittu tässä ketjussa::
http://keskustelu.suomi24.fi/show.fcgi?category=1000000000000003&conference=4500000000001328&posting=22000000010274963 - SahajaYogi
Qadesha kirjoitti:
>God wants not man to humble himself:
That is the trick of the Ancient Elf.
This is the race that Jesus ran:
Humble to God, haughty to man,
En tiedä ymmärsinkö nyt kaiken ihan oikein mitä Blake sanoo, mutta tuossa kohdin minulle tuli sellainen heureka-fiilis kumminkin että tässähän se juuri menee kaikkien näiden uskojen ja uskontojen suossa pieleen: ihmiset vain odottavat että toiset ihmiset pokkuroisivat heidän edessään.
Lukemattomat kerrat olen sanonut, huutanut, veisannut, joikunut näillä palstoilla riekkuville saarnaajille että >>>ette te voi odottaa että joku lankeaa polvilleen TEIDÄN uskonkäsityksenne edessä>teidän edessänneHeh,
Kiva nähdä sinua Q. tässä. :-) Kaksi viimeisintäni sai ihmisiltä todella herneet nenään. Uumoilin jotain tällaista.. Puolesta ja vastaan, selkeä raja.
Blake käski kumartaa yksin Jumalaa.
Eikö Jumaluus ole tässä? - Eikä Hän istuskele otsallani, ja kuunsirppinä katsele ihmisten raivoa? Eikä Hän ole tämä ilo suonissani? Eikö Jumaluus ollut Blakessä?
- Qadesha
Kerätääs tähän useampia näitä kokemuksia niin ehkä ihmiset ymmärtävät että tämmöistähän siis tapahtuu. Vaikka olenhan minä näitä toki jo jokusen kerran tänne jonnekin muistellutkin:
Joskus 90-luvun alkupuolella kärsin eräästä sairaudesta ja ajattelin että joskohan saisin sen parannettua kivien avulla. Otin molempiin käsiini pyöröhiotun vuorikristallin ja keskityin.
Tunsin miten sisälläni heräsi kultainen valo, ja jokin minussa sanoi minulle itselleni että "ei ole mitään ongelmia".
Tämä, usein "kohotetuksi" kuvaamani, olotila päättyi siihen että tunsin miten valuin alaspäin, eli siis tietoisuuteni tai olemiseni painopiste oli ollut YLEMPÄNÄ kuin mitä maallisen kehoni pääni normaalisti on. Tähän kehooni minä nyt valuin takaisin.
Sairauteni ei parantunut, joten kivillä parantamisesta ei tästä voi tehdä johtopäätöksiä suuntaan tai toiseen, tai minun kyvystäni sellaiseen. Luulen että pääpointti koko jutussa oli keskittyminen.
Toisen kerran koin kultaisen sisäisen kun heräsin keskellä yötä; olin kokemuksessa sisällä jo valmiiksi ja se päättyi kun tulin kunnolla tolkkuihini eli tavalliseksi itsekseni. Kolmannen kerran sisäinen valo ilmaantui kun bussipysäkillä seisoessani eräänä loskaisena talviaamuna ymmärsin seikan henkioppaastani (sen että hän ON oppaani, eikä pelkkä menneen elämän rakastettu). Silloin olin koko päivän riemun vallassa ja sellaista minä synkkis en ole koskaan muulloin kokenut.
***
Pientähän tuo kaikki on kundaliinikokemusten yms. rinnalla, mutta ihmiset kokevat tällaisia muistutuksia omasta tosiolemuksestaan, Hengestä, Itsestä etc. omassa tahdissaan.
Ehkäpä HC-meditoija kokee tuollaista tuon tuostakin.
En sano yleensä väärinkäsitysten välttämiseksi kokeneeni valaistumisen/-sia, vaan mieluiten sanoisin vaikkapa että olen kokenut valon. Ja ei se nyt niin kaukana ole vaikka en sitä jatkuvasti koekaan. Siellä se on sisällä koko ajan, ehkä joskus taas saan olemukseni liikkuvat liipottimet sellaiseen järjestykseen että muodostuu kanava siihen... - SahajaYogi
Miksi Äiti sanoi minulle äsken että minua varten on varattu yllätys? No, en voinut sitä ihan kyynisestikään ottaa; kun alkoi kylmät väreet kalvaa alaselkää.
Kundalini on selkärangassa; nukkuu häntäluun sisällä alimmassa nikamassa. Sieltä hän nousee ylemmäs, ja aiheuttaa väreitä vatsanpohjassa, ja iskee tulisia nuolia läpi otsan.
Joskus joku salama räiskähtää vasten kallonpohjaa, ja sinkoaa kipunoita kuin ilotulitus.
Mahasamadhi on jättimäinen ilotulitus vasten Äidin pikimustaa saria. Siinä yössä Äiti tunnistaa minut, ja minä hänet; ja me tunnistamme jokaisen ihmisen tällä planettalla, ja tiedämme täsmälleen mitä hän on.
Eräänlainen vaaka....- Jossarian
Viitteet mustaan ja yöhön ehkä paljastavat ilmoituksen lähettäjän!?
- Jossarian
En ymmärrä, mitä asiatonta viestissäni on sheriffi. Valitan teistä.
- proPAGANda
Arvoisa Yogi
Mukavaa lueskella näitä valaistumisjuttuja...
Tuo ihmisvihasi hiukka hämmästyttää minua. Ymmärrän sinua toisaalta, sillä olen saanut oman osani ihmisten paskamaisuudesta. Olen ollut esim. koulukiusattu mutta se ei ole ollut mitään siihen verrattuna mitä olen saanut kokea kouluaikojeni jälkeen. Jossain aiemmin kirjottelinkin vähän katkeransävysen jutun omista *kokemuksistani*, eikä siitä sen enempiä. Yksi syy ehkä siihen, ettei minuun ole kehittynyt kuitenkaan ihmisvihaa saatta johtua siitä, että minulla on lapsia. Sinulla ei käsittääkseni ole jälkikasvua. Toisaalta lasten mukanaan tuoma vastuu on ehkä pakottanut minut valitsemaan joko itseni tai heidät ja olen valinnut heidät itseni sijasta. En ole voinut uppoutua omaan mieleeni vaikka sellainen on minua aina kiehtonutkin.
Voin kuvitella tilanteen jossa olisin kaltaisesi yksinäinen susi. Minulla on omat mystiset kokemukseni kielilläpuhumisineen sun muine ihmeineen. En koskaan ole kuulunut mihinkään yhteisöön tai ryhmään. Kuulun luterialiseen kirkkoon mutta kirkko ei merkitse minulle paljon mitään: Kasteet, rippileirit, häät, hautajaiset, siinä kaikki.
kuten olet huomannut olen reinkarnaatio-opin tulisieluinen kannattaja. Valaistumisesta minulla on omat käsitykseni, ja tämänkin sinä tiedät. Kirjoitin aiemmin, että osa ihmisiä kohtaan tuntemasta myötätunnostani kumpuaa aiemmista inkarnaatioistani: Tuntuu, että näen todellakin toisissa ihmisissä itseni jossain aikaisemmassa inkarnaatiossani. Tuntuu kuin muistaisin eri elämiäni erilaisina persoonina: Kaikentyyppisinä ihmisinä. Siellä on kaikkia ihmisen arkkityyppejä, hyveineen ja paheineen. Minulla tuntuu olevan myös kehittynyt toisen ihmisen asemaan asettumiskyky. On intiaaniviisaus, että älä tuomitse veljeäsi ennenkuin olet kulkenut hänen mokkasiineissaan.
Nuorena miehenä pähkäilin, että ihminen on itse sellainen kuin mitä hän muista ajattelee. No, eihän se nyt ihan niin yksinkertaista ole. Totesin jossain aiemmin, että nykyaikana keskinkertaisuus ja jopa typeryys ovat muotia. Tarvii vaan katsoa iltapäivälehtien lööppejä huomatakseen tämän asian. Toisaalta tälläinen aika saattaa omaltaosaltaan luoda aivan häikäiseviä persoonallisuuksia joita ihmiskunnan historia ei ole aikaisemmin juurikaan todistanut, paitsi ehkä sellaisissa persoonissa kuin Buddha, Krishna, Jeesus, Laotse jne.
>>En usko että valaistumista on mahdollista saada, jos tärkeintä on johonkin organisaatioon kuuluminen ja organisointi. Shri Matajihan sanoi kysyttäessä että voivatko kristityt pelastua, että kyllä, kristityn on mahdollista pelastua, jos hän ei ole organisoinut. >En usko että meitä on monta. Ehkä yhden käden sormilla laskettava määrä koko maailmassa. Minulla ei ole suuria odotuksia ihmiskunnan suhteen. En etsinyt, enkä saavuttanut valaistumistani ihmisiä varten. Saavutin sen itseäni vasten; Jumaluus antoi sen minulle, koska katsoi sen ansaitsevan.
Siihen liittyy narsistinen piirre; absoluuttinen erilläänolo ihmiskunnan valtavirrasta. En kuvittele olevani virheetön, tai parempi. En tiedä mitä ajatella Jumalasta. Tämä tapahtui. En tiedä voiko se tapahtua muille.- SahajaYogi
>> Tuo ihmisvihasi hiukka hämmästyttää minua. Ymmärrän sinua toisaalta, sillä olen saanut oman osani ihmisten paskamaisuudesta. Olen ollut esim. koulukiusattu mutta se ei ole ollut mitään siihen verrattuna mitä olen saanut kokea kouluaikojeni jälkeen.
Olin minäkin koulukiusattu jonkin verran. Lapsena ja nuorena olin suht viaton. Olin ujompi kuin muut, se oli suuri tragedia, ja sen takia sain nähdä pahuutta. Otin syyllisyyden itseeni, ja sisälle kertyi tukahdutettua raivoa, jota kannoin sisälläni kuin pommia.
Ihmiset ovat paskamaisia, väkivaltaisia, julmia, häikäilemättömiä, vallantahtoisia, petollisia, pilkallisia; siitä ei pääse yli eikä ympäri.
Enemmänkin kuin vihaa, se on asioiden näkemistä realistisessa valossa. Ihmisen näkemistä paljaana.
>> Voin kuvitella tilanteen jossa olisin kaltaisesi yksinäinen susi. Minulla on omat mystiset kokemukseni kielilläpuhumisineen sun muine ihmeineen. En koskaan ole kuulunut mihinkään yhteisöön tai ryhmään.
Ihmiset kuvittelevat minusta kaikenlaista; ihmissuhteistani, menestymisistäni, elämänkokemuksestani. Arvailua se vaan on. Ei ihmisillä ole silmiä nähdä. Irvailevat, koska heiltä puuttuu se elämä jota olen elänyt. Mistäs tiedät vaikka arkiminäni olisi Nokian toimitusjohtaja? Ei mystiset kokemukset edellytä maailmasta eristäytyvää hippeyttä.
Ruotsalaisella taloustieteilijällä ja YK:n pääsihteerillä Dag Hammarskjöldillä oli mystisiä kokemuksia joista hän ei puhunut lähipiirille. Yrjö Kallinen työväenaatteen aktiivi ja osuuskauppamies koki valaistumisia.
>>..aivan häikäiseviä persoonallisuuksia..
Kuka, missä? Näen harmaata lähes-kuollutta massaa joiden sisällä pihisee tukahtuvan kiukun pihinä. Oletko koskaan katsellut ihmisiä kaduilla, kaupoissa, junassa, bussissa? Ei ikinä voisi arvata että sellaiset arkiset, pelokkaat hiirulaiset voisivat äitiyä noihin raivon purkauksiin mitä foorumit ovat täynnänsä.
Shri Mataji on persoona, suurin mitä tiedän; ja hän syntyi toki tähän aikaan.
En koe olevani "yksinäinen susi", en haluaisi että ajattelet näin. Kun mietin taaksepäin, niin en ole tässä elämässä viettänyt montaakaan hetkeä yksikseni; - .. -- muistikuvia seurasta, hälinästä, suhteista, ystävyydestä, riidoista, taisteluista.. Olen ennen kaikkea sosiaalinen persoona.
Yksinäinen susi on yksi myytti; minusta aika typerä myytti, kuten "kärsivä taiteilija" tai "kärsivä kristus", "hullu nero"......... Pitäisikö elää jonkin tuollaisen tarinan mukaan? Ennemminkin olen tavallinen ihminen.
>> Vaikka välillä tunnen olevani jotain todella erikoista maanpäällä, kuitenkin minulle tulee mieleeni tälläinen ihme *totuus* -Minussa ei ole mitään mikä ei voisi olla jossain toisessa, eikä jossain toisessa ole mitään mikä ei voisi olla minussa-
Joo, aika usein tulee koettua "täydellinen yhteensulautuminen toisen sielun kanssa".
>> Missä se raja nyt kulkee terveen omanarvontunnon ja narsisimin välillä? Välillä susta saa narsistisia fiboja kylläkin. Minua se ei sinänsä häiritse, itsekkin olen välillä narsistinen kuin mikäkin Narkissos itse. Jotkut on kyllä näköjään vetäny susta herneen pahemman kerran nenäänsä viime aikoina.
Samat idiootit jotka pilkkasivat minua kantaessani ristiäni Golgatan mäkeä ylös, ovat tuossa ympärillä nyt; kuin hyttysparvi. Teeskentelvät olevansa jotain "jeesuksen seuraajia", tai "matajin seuraajia"....
>> Jeesuksen nöyryydestä, joo. Itselleni tulee kuva ryhdikkäästä, päättävästi askeltavasta vantterasta jopa fyysisesti vahvasta miehestä.
Jeesuksen fyysisessä olemuksessa on aika paljon Jouko Turkkaa. Sellaiset magneettiset silmät, ja energia, ja hyväntahtoinen huumori.
>> Q:lla näyttäs olevan omat *valaistumiskokemuksensa* ja sullekkin on yllätyksiä luvassa, mikäs sen mukavampaa ;-)
Jumalatar ennusti että joudun sietämään massiivisissa mitoissa raivosta täriseviä ihmisiä. Se on kohtaloni. Joutua olemaan Luomisen liekinheittimen suutin... Jumalatar sanoi myös että Kundalinin nousu tulee saamaan ihmiset paniikkiin, kun he huomaavat että he ovat eläneet elämänsä "vailla varjoa", vailla itseä.
Ihmisissä on kauheaa heidän sieluttomuutensa; se takinkääntäjän sielu, että mennään porukkaan, ja omaksutaan joku - ihan mikä tahansa dogmi, ja samaistutaan ulkoisiin asioihin.
Sitten kun ihmiset näkevät syvän ihmisen, joka uskaltaa olla persoona, niin reaktio on poikkeuksetta iva, pilkka, raivo. Sitten minun pitäisi sääliä ihmisiä koska he ovat kuolaavia pilkallisia, omahyväisiä horkkasääskiä.
Olen ajatellut että se on kateus.
Sellaista kateutta jota se ..Salieri? Tunsi Mozartin nerouden edessä. Samalla tavalla ghouli raivostuu, kun kohtaa elävän ihmisen. Raivoaa, koska ei kärsi kohdata kateuden tunnetta; sitä menetyksen tunnetta että on menettänyt elämänsä. Että on jättänyt elämän elämättä; se kait on syy miksi ihmiset ovat riivautuneet?
Alitajuisesti he ymmärtävät kyllä; sillä alitajunta on yhteydessä syvään viisauteen, vaikka pintatietoisuus olisi kuinka rajoittunut, provosoitunut, reaktiivinen ja agitoitunut hyvänsä. - Qadesha
Kohtauksen... Niin jos siitä mainitsit kun äkämystyin Sahiksen sanottua että minussa on demoni, niin ei tosiaan ollut erityisen hyvät fiilikset silloin muutenkaan. Olin menossa hammaslääkäriin ja se on aina sellainen kauhun paikka että kaikkihan toki kolahtaa kovempaa kuin tarvitsisikaan. :P Mutta minulle tuo on jo esihistoriaa.
Todellakin on hyvin vaikea tuomita ihmisiä helvettiin tai olemattomuuteen tai syntymään kapiseksi koiraksi jos vähänkin tulee mieleen jotain semmoista matskua että olen sitä minäkin moisessa alennustilassa ollut kuin tuo nyt. Henk.koht. ärryn yleensä eniten kohdatessani juopuneita ihmisiä (lasisen lapsuudenkin vuoksi). Mutta en mahda myöskään sille mitään että mieleeni saattaa singahtaa hyvin elävänä kuva siitä miten itse tulen juopuneena miehenä kotiini matalaan majaani, ja ensimmäiseksi kotonani ryhdyn pahoinpitelemään perhettäni. Väkivaltaa koin sittemmin toisessa elämässä itse, ja ilmeisesti piti tänne Suomeen tulla vielä katsastamaan sitä että miltä se näyttää kun joku juo. Eihän sitä oman juopon minän ja kropan sisältä nähnyt.
Aivan viimevuosina mieleeni on myöskin pusertunut että olen saattanut olla varsin riivatun vimmainen uskonnollisen "oikeaoppisuuden" tekopyhä rohveetta erään elämäni lopulla, joten liekö sitten ihme jos taannoin (600 v sitten) piti siitäkin sitten itse kärsiä, ja vieläkin on jotain residuaalikarmaa... Joskin nyt minulla on sentään mahdollisuus itse valita että otanko uskiksien kanssa revanssia vai enkö. Vai opettelenko "anti olla" -filosofiaa...
Sanoisin että toisin kuin Sahiksella joka nyt väittää olevansa ihmisvihaaja minua itseäni raastaa puolestaan ihmispelko. En tiedä sekoittuuko pelkooni vihaa jossain määrin - no ehkä aina silloin kun koen etten saa olla rauhassa, vaan minua vainotaan jollaintavoin (ja on sitä tullut koettua siellä sun täällä). Mutta en koe itseäni varsinaisesti vihaajaksi kai sen vuoksi etten halua hekumoida mielessäni "vihamiesten" onnettomuudella, ja alan aina inhota itseäni mikäli mieleeni tulee jotain kostonhimoista matskua. Melkeinpä voisi itkutkin aina päräyttää välillä kun alkaa niin pänniä että miksi olen niin raivoa täynnä (jos on PMS tai muuta "mukavaa" syytä olla raivoissaan). En halua olla vihainen.
En haluaisi olla pelokaskaan; pelokas ihminen on kuin nurkkaan ajettu eläin. Mutta ei tämä tähän jää, aina on menty eteenpäin mitä karmeimmista asioista, joten miksei sitten pelkuruudestakin. :) - proPAGANda
SahajaYogi kirjoitti:
>> Tuo ihmisvihasi hiukka hämmästyttää minua. Ymmärrän sinua toisaalta, sillä olen saanut oman osani ihmisten paskamaisuudesta. Olen ollut esim. koulukiusattu mutta se ei ole ollut mitään siihen verrattuna mitä olen saanut kokea kouluaikojeni jälkeen.
Olin minäkin koulukiusattu jonkin verran. Lapsena ja nuorena olin suht viaton. Olin ujompi kuin muut, se oli suuri tragedia, ja sen takia sain nähdä pahuutta. Otin syyllisyyden itseeni, ja sisälle kertyi tukahdutettua raivoa, jota kannoin sisälläni kuin pommia.
Ihmiset ovat paskamaisia, väkivaltaisia, julmia, häikäilemättömiä, vallantahtoisia, petollisia, pilkallisia; siitä ei pääse yli eikä ympäri.
Enemmänkin kuin vihaa, se on asioiden näkemistä realistisessa valossa. Ihmisen näkemistä paljaana.
>> Voin kuvitella tilanteen jossa olisin kaltaisesi yksinäinen susi. Minulla on omat mystiset kokemukseni kielilläpuhumisineen sun muine ihmeineen. En koskaan ole kuulunut mihinkään yhteisöön tai ryhmään.
Ihmiset kuvittelevat minusta kaikenlaista; ihmissuhteistani, menestymisistäni, elämänkokemuksestani. Arvailua se vaan on. Ei ihmisillä ole silmiä nähdä. Irvailevat, koska heiltä puuttuu se elämä jota olen elänyt. Mistäs tiedät vaikka arkiminäni olisi Nokian toimitusjohtaja? Ei mystiset kokemukset edellytä maailmasta eristäytyvää hippeyttä.
Ruotsalaisella taloustieteilijällä ja YK:n pääsihteerillä Dag Hammarskjöldillä oli mystisiä kokemuksia joista hän ei puhunut lähipiirille. Yrjö Kallinen työväenaatteen aktiivi ja osuuskauppamies koki valaistumisia.
>>..aivan häikäiseviä persoonallisuuksia..
Kuka, missä? Näen harmaata lähes-kuollutta massaa joiden sisällä pihisee tukahtuvan kiukun pihinä. Oletko koskaan katsellut ihmisiä kaduilla, kaupoissa, junassa, bussissa? Ei ikinä voisi arvata että sellaiset arkiset, pelokkaat hiirulaiset voisivat äitiyä noihin raivon purkauksiin mitä foorumit ovat täynnänsä.
Shri Mataji on persoona, suurin mitä tiedän; ja hän syntyi toki tähän aikaan.
En koe olevani "yksinäinen susi", en haluaisi että ajattelet näin. Kun mietin taaksepäin, niin en ole tässä elämässä viettänyt montaakaan hetkeä yksikseni; - .. -- muistikuvia seurasta, hälinästä, suhteista, ystävyydestä, riidoista, taisteluista.. Olen ennen kaikkea sosiaalinen persoona.
Yksinäinen susi on yksi myytti; minusta aika typerä myytti, kuten "kärsivä taiteilija" tai "kärsivä kristus", "hullu nero"......... Pitäisikö elää jonkin tuollaisen tarinan mukaan? Ennemminkin olen tavallinen ihminen.
>> Vaikka välillä tunnen olevani jotain todella erikoista maanpäällä, kuitenkin minulle tulee mieleeni tälläinen ihme *totuus* -Minussa ei ole mitään mikä ei voisi olla jossain toisessa, eikä jossain toisessa ole mitään mikä ei voisi olla minussa-
Joo, aika usein tulee koettua "täydellinen yhteensulautuminen toisen sielun kanssa".
>> Missä se raja nyt kulkee terveen omanarvontunnon ja narsisimin välillä? Välillä susta saa narsistisia fiboja kylläkin. Minua se ei sinänsä häiritse, itsekkin olen välillä narsistinen kuin mikäkin Narkissos itse. Jotkut on kyllä näköjään vetäny susta herneen pahemman kerran nenäänsä viime aikoina.
Samat idiootit jotka pilkkasivat minua kantaessani ristiäni Golgatan mäkeä ylös, ovat tuossa ympärillä nyt; kuin hyttysparvi. Teeskentelvät olevansa jotain "jeesuksen seuraajia", tai "matajin seuraajia"....
>> Jeesuksen nöyryydestä, joo. Itselleni tulee kuva ryhdikkäästä, päättävästi askeltavasta vantterasta jopa fyysisesti vahvasta miehestä.
Jeesuksen fyysisessä olemuksessa on aika paljon Jouko Turkkaa. Sellaiset magneettiset silmät, ja energia, ja hyväntahtoinen huumori.
>> Q:lla näyttäs olevan omat *valaistumiskokemuksensa* ja sullekkin on yllätyksiä luvassa, mikäs sen mukavampaa ;-)
Jumalatar ennusti että joudun sietämään massiivisissa mitoissa raivosta täriseviä ihmisiä. Se on kohtaloni. Joutua olemaan Luomisen liekinheittimen suutin... Jumalatar sanoi myös että Kundalinin nousu tulee saamaan ihmiset paniikkiin, kun he huomaavat että he ovat eläneet elämänsä "vailla varjoa", vailla itseä.
Ihmisissä on kauheaa heidän sieluttomuutensa; se takinkääntäjän sielu, että mennään porukkaan, ja omaksutaan joku - ihan mikä tahansa dogmi, ja samaistutaan ulkoisiin asioihin.
Sitten kun ihmiset näkevät syvän ihmisen, joka uskaltaa olla persoona, niin reaktio on poikkeuksetta iva, pilkka, raivo. Sitten minun pitäisi sääliä ihmisiä koska he ovat kuolaavia pilkallisia, omahyväisiä horkkasääskiä.
Olen ajatellut että se on kateus.
Sellaista kateutta jota se ..Salieri? Tunsi Mozartin nerouden edessä. Samalla tavalla ghouli raivostuu, kun kohtaa elävän ihmisen. Raivoaa, koska ei kärsi kohdata kateuden tunnetta; sitä menetyksen tunnetta että on menettänyt elämänsä. Että on jättänyt elämän elämättä; se kait on syy miksi ihmiset ovat riivautuneet?
Alitajuisesti he ymmärtävät kyllä; sillä alitajunta on yhteydessä syvään viisauteen, vaikka pintatietoisuus olisi kuinka rajoittunut, provosoitunut, reaktiivinen ja agitoitunut hyvänsä.Arvoisa Yogi
>>Olin minäkin koulukiusattu jonkin verran. Lapsena ja nuorena olin suht viaton. Olin ujompi kuin muut, se oli suuri tragedia, ja sen takia sain nähdä pahuutta. Otin syyllisyyden itseeni, ja sisälle kertyi tukahdutettua raivoa, jota kannoin sisälläni kuin pommia. >hmiset ovat paskamaisia, väkivaltaisia, julmia, häikäilemättömiä, vallantahtoisia, petollisia, pilkallisia; siitä ei pääse yli eikä ympäri. >Ihmiset kuvittelevat minusta kaikenlaista; ihmissuhteistani, menestymisistäni, elämänkokemuksestani. Arvailua se vaan on. Ei ihmisillä ole silmiä nähdä. Irvailevat, koska heiltä puuttuu se elämä jota olen elänyt. Mistäs tiedät vaikka arkiminäni olisi Nokian toimitusjohtaja? Ei mystiset kokemukset edellytä maailmasta eristäytyvää hippeyttä. >Kuka, missä? Näen harmaata lähes-kuollutta massaa joiden sisällä pihisee tukahtuvan kiukun pihinä. Oletko koskaan katsellut ihmisiä kaduilla, kaupoissa, junassa, bussissa? Ei ikinä voisi arvata että sellaiset arkiset, pelokkaat hiirulaiset voisivat äitiyä noihin raivon purkauksiin mitä foorumit ovat täynnänsä.
Shri Mataji on persoona, suurin mitä tiedän; ja hän syntyi toki tähän aikaan. >En koe olevani "yksinäinen susi", en haluaisi että ajattelet näin. Kun mietin taaksepäin, niin en ole tässä elämässä viettänyt montaakaan hetkeä yksikseni; - .. -- muistikuvia seurasta, hälinästä, suhteista, ystävyydestä, riidoista, taisteluista.. Olen ennen kaikkea sosiaalinen persoona. >Yksinäinen susi on yksi myytti; minusta aika typerä myytti, kuten "kärsivä taiteilija" tai "kärsivä kristus", "hullu nero"......... Pitäisikö elää jonkin tuollaisen tarinan mukaan? Ennemminkin olen tavallinen ihminen.>Samat idiootit jotka pilkkasivat minua kantaessani ristiäni Golgatan mäkeä ylös, ovat tuossa ympärillä nyt; kuin hyttysparvi. Teeskentelvät olevansa jotain "jeesuksen seuraajia", tai "matajin seuraaia"....>Jeesuksen fyysisessä olemuksessa on aika paljon Jouko Turkkaa. Sellaiset magneettiset silmät, ja energia, ja hyväntahtoinen huumori.>Jumalatar ennusti että joudun sietämään massiivisissa mitoissa raivosta täriseviä ihmisiä. Se on kohtaloni. Joutua olemaan Luomisen liekinheittimen suutin... Jumalatar sanoi myös että Kundalinin nousu tulee saamaan ihmiset paniikkiin, kun he huomaavat että he ovat eläneet elämänsä "vailla varjoa", vailla itseä. >Ihmisissä on kauheaa heidän sieluttomuutensa; se takinkääntäjän sielu, että mennään porukkaan, ja omaksutaan joku - ihan mikä tahansa dogmi, ja samaistutaan ulkoisiin asioihin. >Sitten kun ihmiset näkevät syvän ihmisen, joka uskaltaa olla persoona, niin reaktio on poikkeuksetta iva, pilkka, raivo. Sitten minun pitäisi sääliä ihmisiä koska he ovat kuolaavia pilkallisia, omahyväisiä horkkasääskiä.>Sellaista kateutta jota se ..Salieri? Tunsi Mozartin nerouden edessä. Samalla tavalla ghouli raivostuu, kun kohtaa elävän ihmisen. Raivoaa, koska ei kärsi kohdata kateuden tunnetta; sitä menetyksen tunnetta että on menettänyt elämänsä. Että on jättänyt elämän elämättä; se kait on syy miksi ihmiset ovat riivautuneet?>Alitajuisesti he ymmärtävät kyllä; sillä alitajunta on yhteydessä syvään viisauteen, vaikka pintatietoisuus olisi kuinka rajoittunut, provosoitunut, reaktiivinen ja agitoitunut hyvänsä. - proPAGANda
Qadesha kirjoitti:
Kohtauksen... Niin jos siitä mainitsit kun äkämystyin Sahiksen sanottua että minussa on demoni, niin ei tosiaan ollut erityisen hyvät fiilikset silloin muutenkaan. Olin menossa hammaslääkäriin ja se on aina sellainen kauhun paikka että kaikkihan toki kolahtaa kovempaa kuin tarvitsisikaan. :P Mutta minulle tuo on jo esihistoriaa.
Todellakin on hyvin vaikea tuomita ihmisiä helvettiin tai olemattomuuteen tai syntymään kapiseksi koiraksi jos vähänkin tulee mieleen jotain semmoista matskua että olen sitä minäkin moisessa alennustilassa ollut kuin tuo nyt. Henk.koht. ärryn yleensä eniten kohdatessani juopuneita ihmisiä (lasisen lapsuudenkin vuoksi). Mutta en mahda myöskään sille mitään että mieleeni saattaa singahtaa hyvin elävänä kuva siitä miten itse tulen juopuneena miehenä kotiini matalaan majaani, ja ensimmäiseksi kotonani ryhdyn pahoinpitelemään perhettäni. Väkivaltaa koin sittemmin toisessa elämässä itse, ja ilmeisesti piti tänne Suomeen tulla vielä katsastamaan sitä että miltä se näyttää kun joku juo. Eihän sitä oman juopon minän ja kropan sisältä nähnyt.
Aivan viimevuosina mieleeni on myöskin pusertunut että olen saattanut olla varsin riivatun vimmainen uskonnollisen "oikeaoppisuuden" tekopyhä rohveetta erään elämäni lopulla, joten liekö sitten ihme jos taannoin (600 v sitten) piti siitäkin sitten itse kärsiä, ja vieläkin on jotain residuaalikarmaa... Joskin nyt minulla on sentään mahdollisuus itse valita että otanko uskiksien kanssa revanssia vai enkö. Vai opettelenko "anti olla" -filosofiaa...
Sanoisin että toisin kuin Sahiksella joka nyt väittää olevansa ihmisvihaaja minua itseäni raastaa puolestaan ihmispelko. En tiedä sekoittuuko pelkooni vihaa jossain määrin - no ehkä aina silloin kun koen etten saa olla rauhassa, vaan minua vainotaan jollaintavoin (ja on sitä tullut koettua siellä sun täällä). Mutta en koe itseäni varsinaisesti vihaajaksi kai sen vuoksi etten halua hekumoida mielessäni "vihamiesten" onnettomuudella, ja alan aina inhota itseäni mikäli mieleeni tulee jotain kostonhimoista matskua. Melkeinpä voisi itkutkin aina päräyttää välillä kun alkaa niin pänniä että miksi olen niin raivoa täynnä (jos on PMS tai muuta "mukavaa" syytä olla raivoissaan). En halua olla vihainen.
En haluaisi olla pelokaskaan; pelokas ihminen on kuin nurkkaan ajettu eläin. Mutta ei tämä tähän jää, aina on menty eteenpäin mitä karmeimmista asioista, joten miksei sitten pelkuruudestakin. :)Arvoisa Q
En tarkoittanut tuota demonisointia(sehän on jo muinaishistoriaa!). Vaan yleistä kyllästymistäsi joidenkin uskisten tyyliin.
Tämä tuomiohenkisyyshän on todella rasittava piirre ihmisessä.
"Joo joo en mä sua tuomitse mutta jos et ota Jesusta heti sydämmeesi niin kadotukseen meet"
No, minulle tulee kanssa takautuma joskus kun otan olutta, heh. Muistuu mieleen kun tuoppeja meni vaan eikä edes tuntunu missään. Kai olin jossain inkarnaatiossani rakkaani *petoksen* kokenut, jonka jälkeen upotin syntyneen vihani ja katkeruuteni viinaan. Nykyisessä inkarnaatiossani tuo elämä on pelkkä takautuma vain: Alkoholilla ei ole minulle merkitystä suuntaan eikä toiseen.
Varmaan olet saattanut hyvin ollakkin joku mainitsemasi "oikeaoppisuuden" tekopyhä rohveetta. Nyt sitten otat yhteen samanlaisten ihmisten kanssa kuin olit itsekkin aikoinasi. Karmassahan on usein kyse juuri tästä: Aikoinaan sinä olit *harhautunut* ja saatoitpa polttaa roviollakin muutaman ideologisen *vastustajasi*. Sinua nämä nykyiset *harhautuneet* tuskin tulevat roviolla polttamaan vaikka tappouhkauksia olet kuulemma saanutkin. Ehkä rangaistuksesi jää tälle nykyiselle tasolleen, pelkäksi sisäisen turhauteneisuuden tunteeksi, siinäkin voi olla joihan tarpeeksi. Tuskin nimittäin nämä sielut joiden kanssa otat täällä yhteen ovat samoja sieluja joita saatoit vainota sillä he olivat sinua edellä ja tämän karman olet heidän kanssaan sovittanut todennäköisesti jo ajat sitten. Tämähän on pelkkää spekulaatiota tietenkin.
Voisi väittää, että kaikki pelot johtuvat menneisyyden tapahtumista. Ihmisiä on vaivutettu regressioon, jossa heitä on pyydetty palaamaan pelon syntymisajankohtaan. Löysin mukavan tähän sopivan linkin netistä. LAitoin tämän aiemmin Sahiksellekkin, voit olla ehkä sen lukenutkin kun seuraat myös muidenkin välistä kirjoittelua:
http://www.minedu.fi/tieteellisetseurat/lfs/verkko/Rintala2.htm
Aika ihmeellistä tuossa jutussa on juuri se, että jo pelkkä palaaminen pelon syntyhetkeen on riittänyt vapauttamaan ihmisen pelostaan. Ihminen ei tarvitse siis mitään vuosikausia kestäviä terapioita. Freud muistaakseni päätyi tähän toteamukseen mutta hänen jälkeensä tulleet ovat olleet sitä mieltä, että tarvitaan pitkät terapiaistunnot. No psykoterapeuttien leipähän kapenisi melkoisesti jos homma hoituisi yhdellä sessiolla. Mene ja tiedä. - Vanha Kehno
Respektii hemmolle tosiaan, näytät hulluutes ja viisautes kanssa painineen jo sen verran kovan painin ja siitä sillälailla selvinneen, että mun rakastavan ystävälliset tarjoukset hiilihangoista ynnä helvetinlieskoista ym. kivakivasta joilla ja joissa nyt sahista kärventelen, ei taida sulle enää kelpaa.
Jos kaikki ois niinku sä, nii mikä sit tois mussa pirun esiin? Kuka tai mikä mä sit oisin? Jokuidentiteettikriisivai??? - Vanha Kehno
Qadesha kirjoitti:
Kohtauksen... Niin jos siitä mainitsit kun äkämystyin Sahiksen sanottua että minussa on demoni, niin ei tosiaan ollut erityisen hyvät fiilikset silloin muutenkaan. Olin menossa hammaslääkäriin ja se on aina sellainen kauhun paikka että kaikkihan toki kolahtaa kovempaa kuin tarvitsisikaan. :P Mutta minulle tuo on jo esihistoriaa.
Todellakin on hyvin vaikea tuomita ihmisiä helvettiin tai olemattomuuteen tai syntymään kapiseksi koiraksi jos vähänkin tulee mieleen jotain semmoista matskua että olen sitä minäkin moisessa alennustilassa ollut kuin tuo nyt. Henk.koht. ärryn yleensä eniten kohdatessani juopuneita ihmisiä (lasisen lapsuudenkin vuoksi). Mutta en mahda myöskään sille mitään että mieleeni saattaa singahtaa hyvin elävänä kuva siitä miten itse tulen juopuneena miehenä kotiini matalaan majaani, ja ensimmäiseksi kotonani ryhdyn pahoinpitelemään perhettäni. Väkivaltaa koin sittemmin toisessa elämässä itse, ja ilmeisesti piti tänne Suomeen tulla vielä katsastamaan sitä että miltä se näyttää kun joku juo. Eihän sitä oman juopon minän ja kropan sisältä nähnyt.
Aivan viimevuosina mieleeni on myöskin pusertunut että olen saattanut olla varsin riivatun vimmainen uskonnollisen "oikeaoppisuuden" tekopyhä rohveetta erään elämäni lopulla, joten liekö sitten ihme jos taannoin (600 v sitten) piti siitäkin sitten itse kärsiä, ja vieläkin on jotain residuaalikarmaa... Joskin nyt minulla on sentään mahdollisuus itse valita että otanko uskiksien kanssa revanssia vai enkö. Vai opettelenko "anti olla" -filosofiaa...
Sanoisin että toisin kuin Sahiksella joka nyt väittää olevansa ihmisvihaaja minua itseäni raastaa puolestaan ihmispelko. En tiedä sekoittuuko pelkooni vihaa jossain määrin - no ehkä aina silloin kun koen etten saa olla rauhassa, vaan minua vainotaan jollaintavoin (ja on sitä tullut koettua siellä sun täällä). Mutta en koe itseäni varsinaisesti vihaajaksi kai sen vuoksi etten halua hekumoida mielessäni "vihamiesten" onnettomuudella, ja alan aina inhota itseäni mikäli mieleeni tulee jotain kostonhimoista matskua. Melkeinpä voisi itkutkin aina päräyttää välillä kun alkaa niin pänniä että miksi olen niin raivoa täynnä (jos on PMS tai muuta "mukavaa" syytä olla raivoissaan). En halua olla vihainen.
En haluaisi olla pelokaskaan; pelokas ihminen on kuin nurkkaan ajettu eläin. Mutta ei tämä tähän jää, aina on menty eteenpäin mitä karmeimmista asioista, joten miksei sitten pelkuruudestakin. :)>> Sanoisin että toisin kuin Sahiksella joka nyt väittää olevansa ihmisvihaaja minua itseäni raastaa puolestaan ihmispelko. En tiedä sekoittuuko pelkooni vihaa jossain määrin - no ehkä aina silloin kun koen etten saa olla rauhassa, vaan minua vainotaan jollaintavoin (ja on sitä tullut koettua siellä sun täällä). Mutta en koe itseäni varsinaisesti vihaajaksi kai sen vuoksi etten halua hekumoida mielessäni "vihamiesten" onnettomuudella, ja alan aina inhota itseäni mikäli mieleeni tulee jotain kostonhimoista matskua. Melkeinpä voisi itkutkin aina päräyttää välillä kun alkaa niin pänniä että miksi olen niin raivoa täynnä (jos on PMS tai muuta "mukavaa" syytä olla raivoissaan). En halua olla vihainen.
- SahajaYogi
proPAGANda kirjoitti:
Arvoisa Yogi
>>Olin minäkin koulukiusattu jonkin verran. Lapsena ja nuorena olin suht viaton. Olin ujompi kuin muut, se oli suuri tragedia, ja sen takia sain nähdä pahuutta. Otin syyllisyyden itseeni, ja sisälle kertyi tukahdutettua raivoa, jota kannoin sisälläni kuin pommia. >hmiset ovat paskamaisia, väkivaltaisia, julmia, häikäilemättömiä, vallantahtoisia, petollisia, pilkallisia; siitä ei pääse yli eikä ympäri. >Ihmiset kuvittelevat minusta kaikenlaista; ihmissuhteistani, menestymisistäni, elämänkokemuksestani. Arvailua se vaan on. Ei ihmisillä ole silmiä nähdä. Irvailevat, koska heiltä puuttuu se elämä jota olen elänyt. Mistäs tiedät vaikka arkiminäni olisi Nokian toimitusjohtaja? Ei mystiset kokemukset edellytä maailmasta eristäytyvää hippeyttä. >Kuka, missä? Näen harmaata lähes-kuollutta massaa joiden sisällä pihisee tukahtuvan kiukun pihinä. Oletko koskaan katsellut ihmisiä kaduilla, kaupoissa, junassa, bussissa? Ei ikinä voisi arvata että sellaiset arkiset, pelokkaat hiirulaiset voisivat äitiyä noihin raivon purkauksiin mitä foorumit ovat täynnänsä.
Shri Mataji on persoona, suurin mitä tiedän; ja hän syntyi toki tähän aikaan. >En koe olevani "yksinäinen susi", en haluaisi että ajattelet näin. Kun mietin taaksepäin, niin en ole tässä elämässä viettänyt montaakaan hetkeä yksikseni; - .. -- muistikuvia seurasta, hälinästä, suhteista, ystävyydestä, riidoista, taisteluista.. Olen ennen kaikkea sosiaalinen persoona. >Yksinäinen susi on yksi myytti; minusta aika typerä myytti, kuten "kärsivä taiteilija" tai "kärsivä kristus", "hullu nero"......... Pitäisikö elää jonkin tuollaisen tarinan mukaan? Ennemminkin olen tavallinen ihminen.>Samat idiootit jotka pilkkasivat minua kantaessani ristiäni Golgatan mäkeä ylös, ovat tuossa ympärillä nyt; kuin hyttysparvi. Teeskentelvät olevansa jotain "jeesuksen seuraajia", tai "matajin seuraaia"....>Jeesuksen fyysisessä olemuksessa on aika paljon Jouko Turkkaa. Sellaiset magneettiset silmät, ja energia, ja hyväntahtoinen huumori.>Jumalatar ennusti että joudun sietämään massiivisissa mitoissa raivosta täriseviä ihmisiä. Se on kohtaloni. Joutua olemaan Luomisen liekinheittimen suutin... Jumalatar sanoi myös että Kundalinin nousu tulee saamaan ihmiset paniikkiin, kun he huomaavat että he ovat eläneet elämänsä "vailla varjoa", vailla itseä. >Ihmisissä on kauheaa heidän sieluttomuutensa; se takinkääntäjän sielu, että mennään porukkaan, ja omaksutaan joku - ihan mikä tahansa dogmi, ja samaistutaan ulkoisiin asioihin. >Sitten kun ihmiset näkevät syvän ihmisen, joka uskaltaa olla persoona, niin reaktio on poikkeuksetta iva, pilkka, raivo. Sitten minun pitäisi sääliä ihmisiä koska he ovat kuolaavia pilkallisia, omahyväisiä horkkasääskiä.>Sellaista kateutta jota se ..Salieri? Tunsi Mozartin nerouden edessä. Samalla tavalla ghouli raivostuu, kun kohtaa elävän ihmisen. Raivoaa, koska ei kärsi kohdata kateuden tunnetta; sitä menetyksen tunnetta että on menettänyt elämänsä. Että on jättänyt elämän elämättä; se kait on syy miksi ihmiset ovat riivautuneet?>Alitajuisesti he ymmärtävät kyllä; sillä alitajunta on yhteydessä syvään viisauteen, vaikka pintatietoisuus olisi kuinka rajoittunut, provosoitunut, reaktiivinen ja agitoitunut hyvänsä.>> Ihminen on dramaattinen eläin. Se on eräs tapa korottaa itsensä muita paremmaksi. Toiset jopa kerskaavat kärsimyksillään.
proPAGANda,
Luin pitkän vastauksesi jo aamulla, ja siitä tuli hyvä olo, ja ajattelin että mulla on susta niin hyvä fiilis että sanat on tarpeettomia. :-)
Vanhat sielut vs. uudet sielut. Minulla on sellainen ajatus että KAIKILLA meistä on satoja tuhansia jäälleensyntymiä, ja vanhat sielut ovat oppineet niistä, ja muistavat. Uudet sielut kokevat syntyessään muistinmenetyksen. Siksi he vaikuttavat uusilta.
Mietiskelin tänä aamuna naisnäkökulmaa suhteessa kansanmurhiin:
http://www.blogs.fi/main/index.php/avadhuta/2005/10/03/ - Qadesha
proPAGANda kirjoitti:
Arvoisa Q
En tarkoittanut tuota demonisointia(sehän on jo muinaishistoriaa!). Vaan yleistä kyllästymistäsi joidenkin uskisten tyyliin.
Tämä tuomiohenkisyyshän on todella rasittava piirre ihmisessä.
"Joo joo en mä sua tuomitse mutta jos et ota Jesusta heti sydämmeesi niin kadotukseen meet"
No, minulle tulee kanssa takautuma joskus kun otan olutta, heh. Muistuu mieleen kun tuoppeja meni vaan eikä edes tuntunu missään. Kai olin jossain inkarnaatiossani rakkaani *petoksen* kokenut, jonka jälkeen upotin syntyneen vihani ja katkeruuteni viinaan. Nykyisessä inkarnaatiossani tuo elämä on pelkkä takautuma vain: Alkoholilla ei ole minulle merkitystä suuntaan eikä toiseen.
Varmaan olet saattanut hyvin ollakkin joku mainitsemasi "oikeaoppisuuden" tekopyhä rohveetta. Nyt sitten otat yhteen samanlaisten ihmisten kanssa kuin olit itsekkin aikoinasi. Karmassahan on usein kyse juuri tästä: Aikoinaan sinä olit *harhautunut* ja saatoitpa polttaa roviollakin muutaman ideologisen *vastustajasi*. Sinua nämä nykyiset *harhautuneet* tuskin tulevat roviolla polttamaan vaikka tappouhkauksia olet kuulemma saanutkin. Ehkä rangaistuksesi jää tälle nykyiselle tasolleen, pelkäksi sisäisen turhauteneisuuden tunteeksi, siinäkin voi olla joihan tarpeeksi. Tuskin nimittäin nämä sielut joiden kanssa otat täällä yhteen ovat samoja sieluja joita saatoit vainota sillä he olivat sinua edellä ja tämän karman olet heidän kanssaan sovittanut todennäköisesti jo ajat sitten. Tämähän on pelkkää spekulaatiota tietenkin.
Voisi väittää, että kaikki pelot johtuvat menneisyyden tapahtumista. Ihmisiä on vaivutettu regressioon, jossa heitä on pyydetty palaamaan pelon syntymisajankohtaan. Löysin mukavan tähän sopivan linkin netistä. LAitoin tämän aiemmin Sahiksellekkin, voit olla ehkä sen lukenutkin kun seuraat myös muidenkin välistä kirjoittelua:
http://www.minedu.fi/tieteellisetseurat/lfs/verkko/Rintala2.htm
Aika ihmeellistä tuossa jutussa on juuri se, että jo pelkkä palaaminen pelon syntyhetkeen on riittänyt vapauttamaan ihmisen pelostaan. Ihminen ei tarvitse siis mitään vuosikausia kestäviä terapioita. Freud muistaakseni päätyi tähän toteamukseen mutta hänen jälkeensä tulleet ovat olleet sitä mieltä, että tarvitaan pitkät terapiaistunnot. No psykoterapeuttien leipähän kapenisi melkoisesti jos homma hoituisi yhdellä sessiolla. Mene ja tiedä....ja sehän on tietysti jo höhlyyden huippu. Ensinnäkin ne kaikki tuomionpasuunat eivät välttämättä äityisi töräyttelemään niin hemmetin kovaa ja korkealta jos ei niille antaisi siihen yllykkeitä. Kuten viidakon vanha viisaus kuuluu: "älä ruoki trollia". No eihän se tietysti mikään trolli ole kun joku profeetta ottaa itsensä totisesti, totisesti. Mutta periaate on sama. Mitä enempi niiden kanssa karkeloi, sitä enempi on pihalla itse.
Tunnistin itsestäni jo aikoja sitten halun saarnata ja profetoida ja paahtaa omaa Oppiani... Eikä se mihinkään minusta katoa, joten kieli keskellä suuta pitää vaan edetä. Ettei mene aivan mahdottomaksi.
Täällä kun on aina välillä natseista jotain mainittu, niin minua natsit oikeastaan kiinnostavat siinä mielessä että tarkkailen sitä ääri-ilmiötä sillä mielellä että osaisin itse välttää sitä... Erinäiset ancient astronaut -harrastukseni liippaavat niin liki jonkinlaisen yli-ihmisopin kanssa, että tässä saa ihan varpahillaan olla ettei ala kategorisoida ihmisiä että se oli sitä ja tämä tätä. Kulttuurirasistihan taidan olla kumminkin, kun minua kiinnostavat vain megaliittirakennelmat, pyramidit ja sen sellaiset, mutta kaikenmaailman katedraalit ja moskeijat saa vaikka puolestani räjäyttää tuusannuuskaksi koska ne eivät ole NIIDEN ihmisten rakentamia joihin minä tähyän huuhaan, hömpän ja vaihtoehtohistorian taholta..
Natsit ovat tylsiä koska kaikessa yli-ihmisyydessän he korostivat massan kaikkivoipuutta. Koska jokainen ei voinut olla Hitler (joka TIETENKIN oli blondi ja sinisilmäinen, heh heh...) niin sitten piti olla hitlerjügend ja niitähän nyt sai tiun tusinan hinnalla.
Juu, olen tuota linkkiä jo tsekannutkin. Minulla on se ihme taito että huolimatta spontaaneista näyistä olen onnistunut ylläpitämään erinäisiä pelkoja ja pipipäisyyksiä itsessäni, ts. muiston esiin pusertuminen ei ole tervehdyttänyt minua täysin. Viisautta ja suvaitsevaisuutta on ehkä tullut, mutta ei ainakaan sen ihmispelon loppua... Mutta ehkä joku päivä. Helppohan se sieltä menneestä on kuulema kaikki katastrofit muistaa. Mutta muistapa onnen ja ja ilon hetkiä!
- SahajaYogi
"The fools scorn Me when I take on human form;
My essence, supreme source of beings, escapes them."
--Bhagavad Gita, IX, verse ii- SahajaYogi
Savitri Devi 1905-1982
kuva: http://www.regin-verlag.de/Savitri_Devi/savitri.gif
- "Saul was a typical Pharisee."
Lueskelen Savitri Devin kirjoituksia. Löysin tämän, Paavali-aiheisen "julistuksen", jonka Savitri kirjoitti 1958 Kairon lähellä.
Todella ILAHDUTTAVAA nähdä miten Savitri näkee Paavalissa umpikieron juonittelijan. Tämä vastaa esim. Kahlil Gibranin Paavali-näkemystä. Savitri Devi taisi kannattaa kastijärjestelmää, ja rodullista segregaatiota; siihen en halua tässä ottaa kantaa.
Enemmän minua ihmetyttää se Paavalin suuri merkitys kristinuskon historiassa, että tarvitaan henkilö kokonaan länsimaisen kristinuskon ulkopuolelta, Savitri Devi - hindu, ja Gibran - libanonilainen; ennenkuin pystyy näkemään kirkkaasti.
Miksi ihmiset pelkäävät ja kunnioittavat Paavalia? Paavalia - kansanmurhaajaa. Paavalia, jonka Äiti sanoi joutuneen kadotukseen.
"The entirety of Paul's later career is an illustration -- a proof, insofar as one can think of "proving" facts of this nature -- of this brilliant reversal, of the victory of an intelligent Jew, a practical man, a diplomat (and whoever says "diplomat" in connection with religious questions really says deceiver) over the orthodox, learned Jew, concerned above all with problems of ritual purity."
-------------------
For even if Jesus lived and preached, he was not the true founder of Christianity as it presents itself in the world.
If he really lived, Jesus was a man "above Time" whose kingdom -- as he himself, according to gospels, told Pilate -- was "not of this world," a man whose every activity and every teaching aimed to reveal, to those whom this world could not satisfy, a spiritual path by which they could escape from it and could find, in their own internal paradise, in this "Kingdom of God" which is in us, God "in spirit and truth," whom they were seeking without knowing it.
If he actually lived, Jesus never dreamed of founding a temporal organization -- and especially not a political and financial organization -- such as the Christian Church so quickly became. Politics did not interest him.
And he was so determined an enemy of any interference of money in spiritual affairs that some Christians have, rightly or wrongly, seen in his hatred of wealth an argument proving, contrary to the teaching of all the Christian Churches (except, naturally, those, like the Monophysites, that deny his human nature absolutely), that he was not of Jewish blood.
The true founder of historical Christianity, of Christianity as we it know in practice, as it has played and still plays a role in the history of the West and of the world, was not Jesus, of whom we know nothing, nor his disciple Peter, of whom we know that he was a Galilean and a simple fisherman by vocation, but rather Paul of Tarsus, who was Jewish by blood, by training and by temperament, and, what is more, was a literate, learned Jew and a "Roman citizen," in the same way that so many Jewish intellectuals today are French, German, Russian, or American citizens.
------------------------------------
It is for that reason that we must see in Paul the true founder of historical Christianity: the man who formed, from the purely spiritual teaching of the prophet Jesus, the basis of a militant organization "in Time" whose goal was, in the deep consciousness of the Apostle, nothing less than the domination of his own people over a world morally emasculated and physically bastardized, a world wherein a misunderstood love of "man" leads directly to the indiscriminate mixture of the races and the suppression of all national pride -- in a word, to human degeneration.
- Paul de Tarse, ou Christianisme et juiverie (Paul of Tarsus, Or Christianity and Jewry, Calcutta: Savitri Devi Mukherji, 1958).
http://library.flawlesslogic.com/tarsus.htm
- 223333-223333= 0
Kannattaa tutustua muihinkin eikä vetää jyrkkää omaa lahkolinjaa, varsinkin jos ei ole tyytyväinen.
http://www.geocities.com/siddhaashram/KundaliniShaktipatYogaMeditation.htm
Uskon että täysin valaistuneita on olemassa ja he kykenevät antamaan Kundalini Shaktipatin, jonka erikoispiirteitä on luonnollinen vapautuminen vailla vertaansa. Mutta kuka on kenelle guru se on henkilökohtainen asia mille kukaan ei voi mitäään.
Guru-juttu on myös sellainen että vaaditaan tietynlainen karminen connection.
Voisin myös kertoa valaistumisestani kun istun paskalla. Vahinko vaan ettei mulla ole sellaisia kokemuksia.- SahajaYogi
>> valaistumisestani kun istun paskalla
Sinun sietäisi pestä suusu saippualla. - vauhdissa
SahajaYogi kirjoitti:
>> valaistumisestani kun istun paskalla
Sinun sietäisi pestä suusu saippualla.paskalla istuminen ihan luonnollinen asia
- SahajaYogi
vauhdissa kirjoitti:
paskalla istuminen ihan luonnollinen asia
Muuta en pyydä.
- SahajaYogi
>> Mutta kuka on kenelle guru se on henkilökohtainen asia mille kukaan ei voi mitäään.
Guru-juttu on myös sellainen että vaaditaan tietynlainen karminen connection.
TUO pitää kyllä paikkansa. Sanalliset selitykset ovat yhtä tyhjän kanssa. - SahajaYogi
>>Kannattaa tutustua muihinkin eikä vetää jyrkkää omaa lahkolinjaa, varsinkin jos ei ole tyytyväinen.
No niin. Vastaan vielä näihin syytöksiin. Jos olisit lukenut theradin aloituksen, et olisi väärinkäsittänyt koko juttua, ja tässä tupouttamassa omaa lahkoasi.
Ensinnäkään en ole pettynyt sahaja yogaan. Ennen sahaja yogaa kokeilin kyllä muitakin lahkoja, ja meditaatiomenetelmiä, ja tätä taustaa vasten koin että sahaja yoga on paras tekniikkana.
En ole vetämässä jyrkkää lahkolinjaa, vaan olen tässä pärpättämässä koko maailmalle, ihan kenelle vaan. Puhun omasta kokemuksestani; sinä taas vaikutat tuovan yhden lahkon toisen tilalle.
Meditaation tietä voi kulkea vain persoonallisen antaumuksen kautta, henkilönä; ei se lahko auta kuin alkuun.
- SahajaYogi
I was in San Francisco once, walking along the Golden Gate Bridge, and I saw this guy on the bridge about to jump. So I thought I'd try to
stall and detain him, long enough for me to put the film in.
I said, "Don't jump!" and he turns... You've heard of the elephant man.
He was kind of like that, he had a, well, you could say he had the head of a horse. And my heart went out to him. I said, "Why the long face?" He said, "'Cause all my life people have called me mean names like horses
head or Flicka or chess piece or Trigger..." I said, "Well, don't worry about it, Ed. It can't be that bad." He said, "My girlfriend's suing me!" I said, "For palomino?(*horse name)" He said, "Why was I put on this Earth?" I said, "My friend, anywhere else you wouldn't stand a chance."
He said, "Nobody loves me." I said, "God loves you, you silly ninny." He said, "How do you know there's a God?"
I said, "Of course there's a God. Do you think that billions of years ago a bunch of molecules floating around at random could someday have had
the sense of humor to make you look like that?" He said, "I do believe in God." I said, "Are you a Christian or a Jew?"
He said, "A Christian." I said, "Me too. Protestant or Catholic?" He said, "Protestant." I said, "Me too! What franchise?" He says, "Baptist." I said, "Me too! Northern Baptist or Southern Baptist?" He says,
"Northern Baptist." I said, "Me too! Northern Conservative Baptist or Northern Liberal Baptist?"
He says, "Northern Conservative Baptist." I
say, "Me too! Northern Conservative Fundamentalist Baptist or Northern
Conservative Reform Baptist?" He says, "Northern Conservative Fundamentalist Baptist." I say, "Me too! Northern Conservative Fundamentalist Baptist Great Lakes Region or Northern Conservative Fundamentalist Baptist Eastern Region?" He says, "Northern
Conservative Fundamentalist Baptist Great Lakes Region." I say, "Me too! Northern Conservative Fundamentalist Baptist Great Lakes Region Council of 1879 or Northern Conservative Fundamentalist Baptist Great Lakes Region Council of 1912?" He says, "Northern Conservative Fundamentalist Baptist Great Lakes Region Council of 1912."
I said, "Die, heretic!" And I pushed him over!
Ketjusta on poistettu 0 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Suomi on täysin sekaisin
Jo ties monettako päivää hirveä itku ja poru jostain helvetin nilviäisistä. https://www.is.fi/taloussanomat/art-20000104524901Ensimmäisestä kohtaamisesta saakka
minulla on ollut hämmentynyt olo. Miten voit tuntua siltä, että olisin tuntenut sinut aina? Sinun kanssasi on yhtä aikaa151742Aivan täysin tahallinen teko
Ei mitään puolusteluja, eikä selittelyitä. Kuljettajalle kerrottiin asiasta siinä paikanpäällä, mutta silti hän ajoi ves941478Suomussalmi saatu vihdoin maailmankartalle!
Nyt kun Suomussalmi on vihdoin viimein saatu ennennäkemättömällä tavalla maailman tietoisuuteen niin voitaisiin järjestä531369Olet saanut minut sekoamaan
Tunteiden ristiaallokossa vellominen on ollut melkoinen kokemus. Ei kukaan ole saanut minua niin raiteiltaan kuin sinä.231357Mainehaitta metsäkonefirmalle
Hukkajoen tapahtumista liikkuu paljon huhuja. Eikö kannattaisi julkaista raakkuja tuhonneen metsäkoneyrityksen nimi, kos531248Oho! Maajussi-Kallelta pakit saanut morsioehdokas Miss Suomi -kisoissa! Tunnistaisitko hänet nyt?
Hmm, tunnistaisitko?!? Onnea missihulinoihin! Lue lisää ja katso kuvat: https://www.suomi24.fi/viihde/oho-maajussi-01085Myönnän sinulle nyt
Että olen erittäin mustasukkainen sinusta jo nyt. Ikävä on tämä tunne, kun tietämättömyyden solista nousee myrkkyä miele541010Pysytäänkö nainen
edelleen yhtä viileän tyynenä kun nähdään. Uskotko että tahtoessani saisin murettua tyyneytesi hyvin helposti.57905Olen käyttäytynyt ristiriitaisesti
eikä minusta varmaankaan ota mitään selvää. Se johtuu siitä, kun järki sanoo ei, ei, ei ja sydän sanoo kyllä, kyllä, kyl62894