Miten lasten vanhemmat muistavat lastensa kummeja? Olen itse kummi ja muistan lasta säännöllisesti, mutta en saa edes kiitosta esim. lahjoista. Ostan joulu- ja synttärilahjat. Käyn katsomassa. Näin ollut pian 10 vuotta. Joskus tullut mieleen,miten mahtaa muilla mennä asiat. Minua lämmittäisi jo sana kiitoskin paljon.
Toivon, että jos tätä palstaa lukee vanhemmat , joiden lapsilla on kummeja, että kannattaa kiittää muistamisista ja läsnäolosta kummia, koska se lämmittää kumminkin mieltä todella paljon.
Omassa tilanteessa en kehtaa sanoa kummilapseni äidille, että se sana "kiitos" lämmittäisi kovasti mieltäni.
Kiitoksen merkitys
8
1600
Vastaukset
- niiskuneiti84-
Niin, mitä jos kysyisit jälkikäteen että mitä mieltä lahjasta oltiin?
Ehkä sekä äiti että lapsi huomaavat tässä vaiheessa edes kiittää, jos ei ni todella huonoa käytöstä heiltä :(
Itse sain kummipojan äidiltä jouluaattona kiitoksen lahjasta tekstiviestillä ja hauskan "sattumuksen" sen avaamiseen liittyien :)
Lämmittää todella mieltä se pieni sana, Kiitos :)- Aloittajalta
Mukavaa, kun otit kantaa =)
Joskus kun on käynyt, että en ole päässyt viemään lahjaa ja joudun postittamaan, olen laittanut korttiin, että olisi kiva tietää tykkäsikö kummilapsi lahjasta. On käynyt sillain, että ei tule mitään vastausta. Sitten olen kuukauden päästä soittanut tai tekstannut saman asian ja sitten saanut kuulla, että lahja saapui ja kummilapsi tykkäsi, mutta sitä sanaa "kiitos" ei tule. Se on varmaankin vanhempien tapa eli vanhempien sanavarastoon ei kuulu kiitos ja siten myös ei lapsetkaan osaa kiittää.
Olen saanut itse omassa kodissa kasvatuksen, että kummia tulee kiittää ja minä kiitinkin aina omia kummeja. Nykyään kun oma kummini on iäkäs, käyn häntä katsomassa ja olen monesti kiittänyt lapsuuden vuosista ja siitä, kuinka mukavaa, kun juuri hän on ollut kummini.
Sanalla "kiitos" on vaan niin suuri merkitys. Missään nimessä ei mikään turha sana ole kyseessä.
- 5Xkummitus
Lapsellani on 4 kummia, joiden kaikkien nimipäivät, synttärit ja joulut huomioimme paketilla ja samoin he lastani, tosin toivoisin että kalliiden lahjojen sijasta he ennemmin olisivat lapseni kanssa ja tutustuisivat toisiinsa.
Itselläni on 5 kummilasta ja eroja löytyy. Kaikki kummilapset muistan 3x vuodessa paketilla ja vietämme paljon aikaamme yhdessä. Osa kummilasten vanhemmista järjestää minulle kaikki mahdolliset muistamiset ja osa taasen ei noteerannut edes silloin kun täytin pyöreitä vuosia viime vuonna.
Eli eroja on tosi paljon.- korttiallergia
Mutta on olemassa kummeja joille ei mikään riitä.
Meillä on kiitetty, joka vuosi synttärien jälkeen lähetetty kiitoksen kera valokuva.
Ei mitään noteerausta.
On lapsi askarrellut, ei mitään noteerausta kummilta.
En tarkoita että pitäisi kiittää ja sitten taas kiitoksesta kiittää vaan olisi ollut lapselle kiva jos hänen hengentuotoksiaan voisi jollainlailla joskus huomata.
Nyt lapsi onkin jo 18, eikä tosiaan enää kiusaa omilla tuotoksillaan ketään.
Kummi muistaa itse aina meitä kortilla.
Sitten sattui vahinko kun unohdin laittaa nimipäiväkortin, niin siitä sitten tulikin kauhea meteli.
Onkohan iällä tässä merkitystä, ei minun mielestä 50v kummi ole ikäromu vai onko se kriisitila?
Miksi usein kuulen kuinka kummit vaikeroi näistä samoista jutuista.
Olemme varmaan meidän perhe lähettänyt tänä 18 vuoden aikana nimi-syntymä-pääsiäis-joulu-ystävänpäivä-kiitoskortit.
Jos ihan varovaisesti laskee niin pääsen pariinsataan korttiin, ja sitten tulee räjähdystila nimipäiväkortista joka unohtuu.
Eikä edes päin naamaa vaan kuulin muualta.
Kummi sinällään ihan ok,mutta nää korttijutut vie järjen.
Kun ne kortit on alkuun ainakin ihan tunteella valittu ja kirjoitettu, nyt viimevuosina siitä on tullut pakonomainen tila.
Mitäs sitten kun lapseni muuttaa pois kotoa, onko hän vielä silloin sidottu tähän korttirumbaan? - Aloittajalta
korttiallergia kirjoitti:
Mutta on olemassa kummeja joille ei mikään riitä.
Meillä on kiitetty, joka vuosi synttärien jälkeen lähetetty kiitoksen kera valokuva.
Ei mitään noteerausta.
On lapsi askarrellut, ei mitään noteerausta kummilta.
En tarkoita että pitäisi kiittää ja sitten taas kiitoksesta kiittää vaan olisi ollut lapselle kiva jos hänen hengentuotoksiaan voisi jollainlailla joskus huomata.
Nyt lapsi onkin jo 18, eikä tosiaan enää kiusaa omilla tuotoksillaan ketään.
Kummi muistaa itse aina meitä kortilla.
Sitten sattui vahinko kun unohdin laittaa nimipäiväkortin, niin siitä sitten tulikin kauhea meteli.
Onkohan iällä tässä merkitystä, ei minun mielestä 50v kummi ole ikäromu vai onko se kriisitila?
Miksi usein kuulen kuinka kummit vaikeroi näistä samoista jutuista.
Olemme varmaan meidän perhe lähettänyt tänä 18 vuoden aikana nimi-syntymä-pääsiäis-joulu-ystävänpäivä-kiitoskortit.
Jos ihan varovaisesti laskee niin pääsen pariinsataan korttiin, ja sitten tulee räjähdystila nimipäiväkortista joka unohtuu.
Eikä edes päin naamaa vaan kuulin muualta.
Kummi sinällään ihan ok,mutta nää korttijutut vie järjen.
Kun ne kortit on alkuun ainakin ihan tunteella valittu ja kirjoitettu, nyt viimevuosina siitä on tullut pakonomainen tila.
Mitäs sitten kun lapseni muuttaa pois kotoa, onko hän vielä silloin sidottu tähän korttirumbaan?Niin mietin sitä, että kuinka hienoa olisi kummilasten ja kummilapsen vanhempien kanssa lämmin ilmapiiri. Siis sellainen aito välittäminen. Molemminpuolin kiitetään. Siis siitä ajatuksesta, että toinen on läsnä jne. Jotenkin tämä kummiasia on niin kaupallistettu.
Koen, että minulta kummina odotetaan lahjoja ja niitä minä sitten annan ja toisen kummilapsen kohdalla sitä kiitosta en edes saa. Muutenkaan en saa kiitosta mistään esim. siitä , että olen läsnä ja välitän. Koen, että kai minua pidetään kuin itsestäänselvyytenä. Koen hieman tilanteessani, että kuin kummin tulisi olla lahja-automaatti ja eikä siitä pahemmin edes kuulu kiittääkään, koska lahjojen tuominen on kummin homma.
Edellinen kirjoittaja laittoi, että kun mikään ei riitä. Olen miettinyt joskus, että mitä minun pitäisi kummina oikein tehdä, jotta saisin sen kiitos-sanan, mutta ilmeisesti, jotkut ihmiset eivät vaan kiitä. - toinen kummi
Aloittajalta kirjoitti:
Niin mietin sitä, että kuinka hienoa olisi kummilasten ja kummilapsen vanhempien kanssa lämmin ilmapiiri. Siis sellainen aito välittäminen. Molemminpuolin kiitetään. Siis siitä ajatuksesta, että toinen on läsnä jne. Jotenkin tämä kummiasia on niin kaupallistettu.
Koen, että minulta kummina odotetaan lahjoja ja niitä minä sitten annan ja toisen kummilapsen kohdalla sitä kiitosta en edes saa. Muutenkaan en saa kiitosta mistään esim. siitä , että olen läsnä ja välitän. Koen, että kai minua pidetään kuin itsestäänselvyytenä. Koen hieman tilanteessani, että kuin kummin tulisi olla lahja-automaatti ja eikä siitä pahemmin edes kuulu kiittääkään, koska lahjojen tuominen on kummin homma.
Edellinen kirjoittaja laittoi, että kun mikään ei riitä. Olen miettinyt joskus, että mitä minun pitäisi kummina oikein tehdä, jotta saisin sen kiitos-sanan, mutta ilmeisesti, jotkut ihmiset eivät vaan kiitä.Lahja-automaatiksi tunnen itsekin itseni. :( Ja auta armias jos joskus lahja on postitettu hiukan myöhässä eikä ehdi synttäripäiväksi vaan vasta seuraavalla viikolla perille... (ja näinkin voi käydä, kun on omakin elämä elettävänä ja lapset hoitaa jne.) on tullut siis kyselyjä että "onkos kummitäti unohtanut synttärit???" :O Kun kummitädillä on synttärit/nimpparit niin eipä sitäkään muisteta, vaikken sitä odotakaan, mutta silti. Ärsytti nyt joulunakin antaa lahja, kiitosta kun ei koskaan kuulu, synttärilahjasta kysyttiin että "onko tämä laadukas" että no "ei tietenkään ole kun Yves kaupantekijäisenä ilmatteeksi tuli niin raaskin antaa lahjaksi"!
Ei se kiitos tosiaan mitään maksaisi. Ja kun kerran ei kiitetä niin ei pitäisi sitten myöskään kysellä perään tai arvuutella, mitä lahja on maksanut ja mistä on ostettu. Itse kiitämme lasten kummilahjoista aina, muistamme kummeja synttäreinä ja muulloinkin, kyläilemme lasten kummien luona ja he meillä jne. Minusta aktiivisuutta pitäisi olla lasten vanhempien puoleltakin, koska ei se voi mennä niin että kun on kummiksi ryhtynyt, niin on yksin vastuussa kummisuhteen hoitamisesta! Ja se hoitaminen on siis lahjojen antamista yksipuolisesti. Odotan että kummilapseni täyttää 15v niin eipä tarvi enää olla "virallinen lahjakone", loppuu kyllä lahjomiset siihen. Kristillinen kasvatus, sitäkin mietin aikoinaan, että jos antaisin lapselle hengellisiä lastenkirjoja tms. lahjaksi mutta se ajatus tyrmättiin "kun ei meidän lapsesta mitään uskovaista tehdä". Piti silti kastaa ja kummit hommata..... varmaan katuvat kun eivät valkanneet jotakin rikkaampaa kummiksi, vaan meikäläisen opiskelijan.
- kummitäti x3
Meillä on kolme kummilasta (2v., 3v. ja 8v.), eikä kenenkään vanhemmille taida tulla ikinä edes mieleen kiittää lahjoista. Monesti olen miettinyt onko lahja ollut mieluinen/sopiva/juuri se mitä toivottiin? Mutta en jaksa olla aina kyselemässä. Jos en itse ole paikalla näkemässä reaktiota niin mistäpä edes tiedän, että lahja on perille mennyt. Synttäreillä nyt yleensä tulee annt
ettua lahja henk.koht., mutta jouluisin emme kummilasten kanssa ole.
Vaikka itse ei tässä iässä enää niin välitä omista juhlista, niin silti olisi mukava saada onnittelu esim. syntymäpäivänä. Ei olisi niin lahjakone olo, kun joskus (muutoinkin kun joulukortin muodossa) lapselta viestiä tulisi.
Sikäli tuntuu hölmötä ettei kummilapselta tule kiitosta tai mitään, sillä lasten vanhemmat ovat joko hyviä ystäviämme tai sisaruksiamme. Ainoa mikä omasta mielestä mättää on, että meiltä odotetaan lahjoja, mutta kiitosta ei tule ikinä. No, ehkäpä vanhemmilla ei ole muutenkaan tapana kiittää. Itse olen kuitenkin aina "joutunut" kiittämään kummeja, isovanhempia ynnä muita joulu- ja syntymäpäivälahjoista.
Mielestäni se pieni "kiitos" kuuluu kuitenkin hyviin tapoihin. - Kummi -98 ja -01
Jälkimmäiseen kummiuteeni ryhdyttyäni minulle oli, uskokaa tai älkää, yllätys, että joka lähetyksestä tulee kiitostekstari tai juhlien jälkeen kiitoskortti. Kaunis ele, mutta koen sen hieman "kirjaviisaaksi" käytännöksi. Ehkä se on kyseisen perheen tapa kasvattaa lasta kiitollisuuteen. Omassa suvussani kiitollisuus ilmaistaan muilla tavoilla, kuten pieninä vastavuoroisina muistamisina ex tempore, ja kummiudessa minulle riittää, se että kiitos lausutaan silloin, kun lahja annetaan. Lähetetyistä korteista ym. ei tarvitse erikseen kiitellä. Iso merkitys on tietysti sillä, MITEN se sanotaan. Tässä tietenkin vain yhden ihmisen mielipide, mutta myös osoitus siitä, että ajattelemme asioista eri tavoilla ihan jo senkin pohjalta, mihin olemme itse aikoinamme kasvaneet,
Ketjusta on poistettu 0 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Suomi on täysin sekaisin
Jo ties monettako päivää hirveä itku ja poru jostain helvetin nilviäisistä. https://www.is.fi/taloussanomat/art-20000104454778Ensimmäisestä kohtaamisesta saakka
minulla on ollut hämmentynyt olo. Miten voit tuntua siltä, että olisin tuntenut sinut aina? Sinun kanssasi on yhtä aikaa151702Aivan täysin tahallinen teko
Ei mitään puolusteluja, eikä selittelyitä. Kuljettajalle kerrottiin asiasta siinä paikanpäällä, mutta silti hän ajoi ves931438Suomussalmi saatu vihdoin maailmankartalle!
Nyt kun Suomussalmi on vihdoin viimein saatu ennennäkemättömällä tavalla maailman tietoisuuteen niin voitaisiin järjestä531339Olet saanut minut sekoamaan
Tunteiden ristiaallokossa vellominen on ollut melkoinen kokemus. Ei kukaan ole saanut minua niin raiteiltaan kuin sinä.221296Mainehaitta metsäkonefirmalle
Hukkajoen tapahtumista liikkuu paljon huhuja. Eikö kannattaisi julkaista raakkuja tuhonneen metsäkoneyrityksen nimi, kos501171Oho! Maajussi-Kallelta pakit saanut morsioehdokas Miss Suomi -kisoissa! Tunnistaisitko hänet nyt?
Hmm, tunnistaisitko?!? Onnea missihulinoihin! Lue lisää ja katso kuvat: https://www.suomi24.fi/viihde/oho-maajussi-01065Myönnän sinulle nyt
Että olen erittäin mustasukkainen sinusta jo nyt. Ikävä on tämä tunne, kun tietämättömyyden solista nousee myrkkyä miele54980Pysytäänkö nainen
edelleen yhtä viileän tyynenä kun nähdään. Uskotko että tahtoessani saisin murettua tyyneytesi hyvin helposti.57865Olen käyttäytynyt ristiriitaisesti
eikä minusta varmaankaan ota mitään selvää. Se johtuu siitä, kun järki sanoo ei, ei, ei ja sydän sanoo kyllä, kyllä, kyl60839