Turun seudun dekkariperinteen vanha ja vahva nimi jaksaa yhä kirjan vuodessa suunnilleen työstää maailmalle.
Tällä kertaa ennestään tuttu työpari, Varpu Ahava ja Tiia Vuoristo suuntaavat sunnuntaisen taideharrastusmatkansa Oripäähän. Tarkoitus on tutustua näyttelyyn ja museoituun ateljeekotiin, jota asialle omistautunut eläkeläisopettaja kunnosteee ja esittelee intohimosta historiaan ja kuvikseen.
Työksihän tämäkin reissu kääntyy, kun ateljeen kellarista löytyy opettajan ruumis, muutaman päivän kypsyneenä. Kaatuminen portaissa vai tahallinen tönäisy, siinäpä onkin selviteltävää. Arhippa kuljettaa luontevasti esiin lukuisia murhaajaehdokkaita, joilla kaikilla olisi syynsä tönästä ukko portaat alas. On holhouksessa oleva mietosekotytär, katkeroitunut nurjasti kohdeltu entinen oppilas, toinen ihailuun taipuvainen entinen oppilas, kypsän iän tyttöystävä ujoine poikineen, surmansa saava läheinen kirjastotäti ja muuta kylän väkeä, jotka kaikki eivät välttämättä arvosta eläkeläisopettajaa paikkakunnan kulttuurielämän kantavana tolppana ja moottorina.
Toki tämäkin sotku selvitetään sen mukaan kuinka Ahava polvi- ja vatsavaivoiltaan, lukuisilta vaatteidenvaihdoiltaan ja voileipien tekemiseltään ehtii. Nämä jaarittelut on Arhipan tavaramerkki ja keino venyttää sivumäärä nipin napin yli kahdensadan. Tähän kun lisätään kaikkien kotikäyntikämppien kalustuksen pikkutarkka esittely ja pakollisen kahvinkeiton analyysit niin pientä tyhjäkäyntiä jutussa toki on. Ihmiskuvia Arhipan kokenut kynä luonnostelee sujuvasti ja useimmiten jopa uskottavasti. Vaikka välillä tuntuu jonkun lennättäminen paikalle hieman turhalta. Kuten Tiian tanskalaisen ex-tyttöystävän yllätyskäynti Ahavalla. Outo perusteeton sivuhyppy.
Esseenteijöiltä äikkämaikka vaatii teemaa. Tässä se on mustasukkaisuus. Enkä olisi näin paljoa aikaa haaskannut kirjoittamiseen, ellei Alavuden kolmiotragedia olisi osunut samalle päivälle kuin kirjan lukeminen.
Rohkenen suositella Arhippaan ennestään kiintyneille, muut voivat hypätä yli.
Pirkko Arhippa: Kihlaava kuolema
alvari.raappavaara
2
226
Vastaukset
- cvcvcvcvcvcvcvc
Kyllä ympäristön ja arjen kuvaus on tärkeää. Se sitoo tapahtumat uskottavaksi paketiksi.
Nämä nykyajan televisiosarjan kaavalla kirjoitetut dekkarit ovat huonoja. Small talkia sivukaupalla ilman järjellistä syytä.- sivuja lisää
olen juuri samaa mieltä ympäristön kuvauksen tärkeydestä. Myös syömiset ja vaatetus ym. kiinnostavat. Nämä tietenkin hyvä kirjailija hallitsee eikä tunnu pitkästyttävältä. Esim. Simenonin Maigretit. Jopa Chandlerkin.
Arhipalla dekkarit on helppolukuisia vähän liiaksikin. Uudempia en ole nyt lukenut.
Ketjusta on poistettu 0 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Halkokarilla ammuttu
Halkokarin uimarannan metsissä/tiellä poliiseja juoksenteli n.13.30.Onko pahvihousut setvimässä sukuriitoja?374142Yle aamu taas huolissaan laittomasti maassa olevien terveydenhuollosta
Yle se jaksaa aina nostaa tämän asian esille, vaikka ei pitäisi. Laittomasti maassa olevat pitää säilöä ja karkoittaa, e2402601Mitä tehdä kun eräs henkilö seuraa puhelintani
Ja informoi asioitani ulkopuolisille ja ei kyse ei ole viranomaisista vaan sairaasta yksilöstä joka ei jätä rauhaan vaan2482494- 2031924
Tuli yhtäkkiä kova ikävä sinua, J
Olisitpa täällä, niin voisin halata ja suukottaa sinua juuri nyt... Vaikka tilanne on mikä se on, enkä voi tätä oikeass1041816Täytyy tunnustaa
että olet kauneinta mitä olen nähnyt. Käteni tärisevät vieläkin. Olen tosiaan ihastunut. Tästäkin vaikenen.1171557Jengi haluaa että
Lähden täältä pois. Syystä että? Antaa tulla syitä nyt.... Huomenta sitten viimeisen kerran. 💔🐺🖤1981326Leskenpoltto, kastijärjestelmä ja muut asiat, joiden alkuperää ei tiedetä
Leskenpoltto, kastijärjestelmä ja muut asiat, joita käytetään koko itää vastaan tietämättä niiden alkuperää. Aina kun o3461231- 981141
- 1991056