Olen seurutsellut mieheni kanssa 7 vuotta, olemme molemmat alle 30 vuotiaita. Aloimme seurustella "vahingossa", aluksi olin kyllä ihastunutkin tähän mieheen. Jälkikäteen ajatellen, emme me silloinkaan osanneet jakaa syvimpiä tuntojamme toisillemme. Minulle on hyvin tärkeää saada tuntea yhteyttä toisiin ihmisiin, kumppanin kanssa psyykkinen läheisyys on lähes tärkeämpää kun fyysinen. Jotenkin onnistuin päätymään yhteen miehen kanssa, joka ei osaa jakaa ajatuksiaan. Olemme harjoitelleet tätä tietoisesti, minä olen yrittänyt ilmaista rakkauttani paremmin käytännön tasolla (hän arvostaa pieniä arkisia tekoja) ja hän kertoa minulle ajatuksistaan ja käyttää sanoja. Se ei kuitenkaan ole toiminut.
Arvostan hänen monia ominaisuuksiaan, hän on tasapainoisin ja suvaitsevaisin tuntemani ihminen. Hän todella järkevä. Hän on kiinnostunut monista asioista ja kykenee keskustelemaan kaikesta. Hän voisi olla paras ystäväni. Kun kerron millainen hän on silmissäni, tunnen itseni hulluksi kun en pysty rakastamaan häntä oikealla tavalla. Minä olen ailahtelevainen, intohimoinen ja verbaalinen. Vastakohdat täydentävät toisiaan, olen hokenut itselleni, mutta liikakin on liikaa. Meillä on yhteisiä harrastuksia ja molemmat olemme seikkailunhaluisia, pidämme vaihtelusta. Miksi tämä ei riitä? Palaan aina uudestaan sisimmässäni sen totuuden eteen, että tämä ei tunnu oikealta. Olen pohtinut tarkkaan miksi tämä ei tunnu oikealta ja todennut että kommunikaatitapamme ja tapamme ilmaista/tuntea rakkautta ovat erilaiset. En saa tyydytystä suhteesta. En usko että hänkään todella saa mitä tarvitsee ja haluaa, mutta hän rakastaa minua niin paljon että sattuu ymmärtää se. En tiedä miten jättää tuollainen ihminen, mutta on epäreilua pitää häntä suhteessa.
Hetken olimme ihastuneita. Epäilys hiipi tähän kuitenkin melko aikaisinkin, alle 2 vuoden seurustelun jälkeen. Itsepäisenä ihmisenä halusin näyttää että tämä toimii, pystyn siihen. Olen ihastunut moniin muihin, en koskaan pettänyt. Ihastuksille en tee mitään, ne katoavat tavallisesti ajan kanssa. Itsetutkiskelun jälkeen olen tajunnut hakevani paljon hyväksyntää muilta, ja lisäksi olen vain äärettömän kiinnostunut kaikista ihmisistä. On siis ihan loogista että ihastunkin helposti. Olen lukenut paljon ja todennut ihastumisen olevan suhteessa normaalia, ei välttämättä merkki huonosta suhteesta. Olen työstänyt tätä asiaa, perehtynyt. Tehnyt kaikkeni.
Ensimmäisen kerran puhuimme erosta ehkä 2 vuoden seurustelun jälkeen. Sen jälkeen olemme joka vuosi käyneet vakavan erokeskustelun. Viime kerralla mietimme jo huonekalujen jakoa, kunnes päätimme yrittää vielä ja todella keskittyä sekä panostaa toisiimme. Sovimme, että jos vielä mietimme eroa joskus, tämä soutaminen ja huopaaminen saa loppua. En ole vielä kertonut miehelle, että ajattelen asiaa jälleen. Tunnen olevani ikuisessa loukussa tai oravanpyörässä. En vain pääse irti tästä.
Välillä olen onnellinenkin. Seksi ei koskaan ole ollut tajunnanräjäyttävää (on se ihan hyvää). Olemme puhuneet yhteisen asunnon ostosta. Suhteen on edettävä jonnekin, tunnen olevani loukussa kun en psyty tehdä päätöstä suuntaan tai toiseen. Kun mietimme eräänä päivänä asunnon ja koiran hankintaa tuli se taas kirkkaana mieleeni. Minä en halua tätä. Niin kauan kun en ajattele "liikaa" olen ihan tyytyväinen. Kun suhde tavalllaan uhkaa vakavoitua ja minun tulisi sitoutua enemmän, hyppää mieleeni pakokauhu siitä etten halua tätä.
On raastavaa kun mies pitää minusta niin paljon. Hänellä ei ole monia ystäviä ja hän on heti säälittävän masentunut jos puhumme jotain eroon viittaavaa. En kestä katsoa toisen ihmisen kipua. En ole elämässäni koskaan ollut yksin. Edellisen suhteeni päätyttyä aloin 3 kuukauden kuluttua seurustella nykyisen kanssa. Minun täytyy oppia nyt elämään yksin.
Kaikkea mutkistaa vielä pinttynyt ihastus toiseen. Olemme tunteneet 6 vuotta. Hänen kanssaan tuntuu että mielemme on yhtä. En ole tuntenut tällaista koskaan kenenkään kanssa. Hän ei ole todellakana täydellinen, hän on työtön, melko saamaton ja olemme joskus riidelleetkin, sillä hän on tavattoman itsepäinen. Olen koettanut ajatella näitä puolia ja olla järkevä. Hänen kanssaan en suhteeseen voi alkaa, sillä tämä mies on meidän molempien ystävä. Olen päättänyt, että mikäli eroamme, en silti sekaannu tähän toiseen mieheen koska se loukkaisi niin paljon nykyistä kumppaniani. Olen ottanut tähän mieheen etäisyyttä, olin pitkän aikaa olematta häneen missään yhteydessä. Näemme kuitenkin yhteisten ystävien kautta väkisinkin joskus. Kun tämä ei toiminut päätin tutustua häneen, jotta huomaisin ettei hän ole yhtään parempi kuin miehenikään. Kävikin niin että yhteys syveni ja tunteet muuttuivat molemminpuoleiseksi. Emme ole missään vaiheessa muuta kuin puhuneet, välttelemme jopa ylitsevuotavan paljon kontaktia.
Onko järkeä lopettaa täysin "hyvä" suhde?
10
319
Vastaukset
- päättämätön
(vuodatus jatkuu)
Lopulta päätin nostaa kissan pöydälle ja katsoa loppuisiko ihastus siihen. Kerroin tuntestani, ahdingostani heidän kahden välillä. Kysyin hänen ajatuksistaan asiasta ja pyysin, ettemme koskaan olisi muuta kuin ystäviä. Yllätyksekseni hänellä oli vahvoja tunteita minua kohtaan. Hän oli kuitenkin sitä mieltä etteme koskaan voisi loukata miestäni ja sovimme olevamme aina ystäviä, silloinkin mikäli eroaisin. Hetkeksi ihastus helpotti näin. Sitten se palasi. Aivan yhtä vahvana. Olen ajatellut häntä päivittäin usean vuoden ajan. Tiedän hänen tekevän samoin.
Tällä hetkellä ajatukseni eivät liiku mihinkään, olen ahdistunut ja jumissa. En halua olla huono ihminen. En aio sekaantua mieheni ystävään vaikka eroaisimme. Miten saan itsestäni irti sen että eroaisimme? Vai kuuluuko meidän erota? On nurinkurista tässä nykymaailmassa, että ihmisellä on kyky rakastaa montaa ihmistä samaan aikaan syvästi.
Yhden kerran, joskus 4 vuoden seurusteun kohdalla mieheni olisi halunnut jättä minut, yleensä tilanne on mennyt toisin päin. Harmittaa että silloin pelkäsin liikaa muutosta. Hänellä oli silloin ihan hyvät perusteet erolle. Hän haluaa kokea enemmän, sillä olen hänen ensimmäinen "kunnon"kumppaninsa. Hän haluaa tuntea vapautta. Tiedän että hänelle sopisi hieman menevämpi nainen, joka tykkäisi matkustella ja olisi uteliaampi. Uskon että mieheni elämä järjestyisi hyväksi eromme jälkeen, kun vain ensin pääsisimme sen yli. Hänelle varmasti löytyy ottajia ja elämällä on hänelle paljon annettavaa ilman minuakin. Toisaalta pelkään ettei hän pärjää, koen vastuuta huolehtia hänestä.
Onko kokemuksia vastaavista tilanteista? Välillä en tunne enää mitään. Toisaalta välitän aidosti ja paljon miehestäni. Hän on aivan upea ihminen, enkä halua satuttaa häntä. Onko se rakkautta? Mitä parisuhteessa kuuluu tuntea? Välitän hänestä, mutta tuntuu silti, että jotain puuttuu, onko se se vetovoima? Pelkään aivan liikaa erota, pelkään tajuavani tämän olleen parasta mitä voin saada. Mieheni on (varsinkin muiden silmissä/ystävieni) periaatteessa täydellinen, onko tarjolla muka jotain parempaa.
Toisaalta olen käyttänyt 5 vuotta siten, että olen hetken onnellinen, sitten ahdistunut, ajatukset vellovat edestakaisin enkä pysty nautimaan mistään. Mielessäni en voi ajatella tulevaisuutta, koska en halua sitoutua lisää, mutten halua erotakaan.
Toisaalta haluaisin vain rakastua mieheeni mutten osaa. Onko tätä enää mahdollista korjata? - Ihastunutnuoriaikuinen
Oma mielipiteeni on että puhut kunnolla miehesi kanssa ongelmastasi ja kysyt hänen mielipidettään. Jos sinulla on unelmia, älä jää kuluttamaan ja kadu niitä ennen hautaan menoa. Jos et halua suhdetta miehesi kanssa lopeta se. Kipu voi kestää jonkin aikaa mutta uskon että te kummatkin selviäisitte koska nähtävästi ymmärrätte toisianne hyvin. Mitä haluat? Älä aloita suhdetta miehesi kaverin kanssa vaan etsi uusi kumppani, en usko että hänen kaverinsa on yhtään parempi vaihtoehto. Ihastua voi kehen tahansa mutta rakastaa ei voi ketä tahansa. Teet loppupelissä omia päätöksiä, ota niistä oma vastuu ja mieti mikä on sinusta järkevintä.
- harkitsen
Kertomasi kuulostaa osittain tutulta. Olen ollut reilu viisi vuotta yhdessä mieheni kanssa. Aloimme seurustella nuorena, eikä kummallakaan ole juurikaan kokemusta vakavista suhteista aikuisiällä.
Olen miettinyt eroa jo lähes vuoden ajan. Olemme keskustelleet erosta kahdesti, mutta tulleet aina siihen tulokseen, että kokeilemme vielä, jos suhteemme lähtisi kukoistukseen. Lähiaikoina minusta on alkanut tuntumaan siltä, että miehellä ei ole aikaa minulle. Hänen omat harrastuksensa ja kaikki muu menee minun edelle. Meillä ei ole juuri yhteistä aikaa. Lisäksi kaipailisin kumppania, jonka kanssa keskustella, mutta meidän keskustelut ovat hyvin arkisia, eikä sen suhteen pääse syvällisemmälle tasolle.
Pitkään halusin, että suhteemme etenisi johonki ja menisimme esimerkiksi kihloihin. Nykyään jos otamme aiheeksi asunnon oston, niin tulen erittäin ahdistuneeksi, koska en tiedä haluanko sitä. Vaikka minulla on tunteita miestäni kohtaan, niin epäilen onko se kuitenkaan se oikea. Haluaisin miehen, joka kunnioittaa ja arvostaisi minua. Miehen, jolla olisi aikaa minulle. Minua pelottaa että tuhlaan elämääni väärään mieheen.
Minusta tuntuu että pohdin nyt eroa vakavammin kuin koskaan aiemmin, koska tilanne ahdistaa. Tämä askel kuitenkin pelottaa minua, mutta tiedän etä ratkaisu olisi oikea koska törmään itseni joka päivä pohtimasta asiaa ja olen alkanut jo katselemaan muita miehiä sillä silmällä. Kerään rohkeutta...- järkijatunne
Lukiessasi kertomaasi mieleeni tuli suoraan sanottuna, että kannattaisiko harkita eroa. Mielestäni se, että haikailee toista miestä ja ei halua että sitoudutte enempää kertoo siitä, että saattaa olla järkevää etsiä onnea muualta. Toisaalta onhan parisuhteissa aina hyviä ja huonoja aikoja, että täytyy suhteuttaa asia siihen. Jos eron miettiminen ja ahdistuneisuus hallitsee elämääsi ja mietit sitä suuremman osan ajasta verrattuna onnellisiin hetkiin, niin ei kannata jäädä vellomaan. Olet vielä nuori ja elämä voi tuoda tullessaan vaikka mitä. Toisaalta en tiedä paraneeko mies vaihtamalla tai tajuaako sitä joskus menettäneensä sen oikean. Elämässä on kuitenkin otettava riskejä! Jos mietit 7 vuoden jälkeen tälläisiä asioita niin olisiko järkevä puhaltaa peli poikki nyt kun vaikka 15 vuoden päästä huomata että olet vieläkin suhteessa joka ei tunnu omalta. Tuo on varmasti raskasta, jos mies on eri mieltä asioista. Kaikkea hyvää sinulle, mihin ratkaisuun päädytkään niin toivon että olet onnellinen.
- 88853
Tutun kuuloisia tilanteita. Itse lähdin kuuden vuoden "täydellisestä" suhteesta. Mietin suhteen tulevaisuutta vuoden. En nähnyt itseäni siellä. Eropäätöksen kypsyminen kesti siitä vielä puoli vuotta. Oli kipeää tunnustaa se ensin itselle ja sitten puolisolle. Ero oli vaikea, olimme toistemme ensimmäinen vakava suhde ja ex ei olisi halunnut erota. En ole katunut päätöstäni. Suosittelen teille ensin pariterapiaa ja avointa keskustelua, mutta myös rohkeutta tehdä vaikeitakin päätöksiä.
- joujou24
Lähes koko vuodatus ja muutkin tarinat voisivat olla minun kirjoittamiani... Tämä epätietoisuus on ihan hirveää ja on tosiaan raastavaa katsoa, kun toinen rakastaa. Kyllä mullakin on vielä tunteita, mutta en tiedä, onko enää samoin kuin ennen, niin pahalta kuin se tosiasia tuntuukin.
Kävimme äskettäin jo ihan eron partaalla, sillä muutin vähän aikaa sitten takaisin Suomeen ulkomailla asumisen jälkeen, mieheni jäi siis vielä kotimaahansa, mutta itse haluaisin jäädä Suomeen pysyvästi ja mieshän ei ajatuksesta innostunut alkuun. Pienen sulattelun jälkeen hän ei näe ajatusta enää niin mahdottomana, mutta minua taas on alkanut ahdistamaan ajatus, että hän tulisi tänne pelkästään minun takiani... Hän joutuisi luopumaan paljosta, tuomaan yrityksensä Suomeen etc mikä ei sekään vaikuta olevan kovin ongelmatonta tai kannattavaa. Eroa olen miettinyt tätä ennen jo lukemattoman monta kertaa. Suhteessa on muitakin ongelmia, ollut jo pitkään ja niistä on riidelty monet kerrat ja luvattu, että yritetään vielä parantaa, mutta parin viikon jälkeen kaikki on taas niin kuin ennenkin. En jaksa uskoa, että tilanne vielä paranisi..
Ja eihän soppa olisi tarpeeksi sekava ilman toista miestä..Ihastuin häneen vähän yli vuosi sitten, jolloin kuitenkin päätin jättää tunteen omaan arvoonsa, keskittyä mieheeni ja kului kuukausia, etten pitänyt yhteyttä tämän toisen miehen kanssa satunnaisia moimitäkuuluu-viestejä lukuunottamatta (niitäkin siis harvoin). En ole siltikään saanut kys miestä mielestäni ja tunne on ilmeisen molemminpuolinen.. Suomeen muuton jälkeen yhteydenpito on hiukan lisääntynyt, asuuhan hänkin täällä. Tietenkin tiedostan, ettei vaihtamalla välttämättä merkittävästi parane ja joka suhteessa on omat kuoppansa, siksi en haluaisikaan perustella eroa pelkällä ihastuksella. Syitäkin olis, kun ei nuo useat aiemmat eroajatuksetkaan ihan tuulesta temmattu ole, silti vain ajatus toisen jättämisestä ja loukkaamisesta tekee pahaa.. Melkoinen umpikuja. - Katse_Tulevaisuuteen
Sanoisin, että lähde suhteesta. Se ei vaikuta olevan sitä mitä haluat! Nyt yrität pakottaa itsesi olemaan suhteessa, joka on kaikin puolin ulkoiset, muiden ihmisten kriteerit täyttävä. Lähde nyt, jotta ehdit rakastua ja perustaa perheen jonkun muun kanssa. Kuten myös annat miehelle mahdollisuuden samaan. Jos jahkaat ja päädytte kuitenkin eroon vaikka 5 vuoden päästä, ovat asiat paljon vaikeammin ja olet tuhlannut aikaasi. Ota rohkeasti hyppy, joka on kivulias, mutta kasvattaa ja johtaa parempaan tyytyväisyyteen elämässä. Uskalla, ole rohkea, asiat järjestyvät sinulle kyllä :)
- Ziibazaaba
Itse 10v sitten samassa tilanteessa olleena. 10v oltiin yhdessä 20-30v ja sen jälkeen en ole kunnon suhdetta löytänyt. Mutta olen elänyt ja nähnyt maailmaa. Pari lastakin tullut mutta eri miesten kanssa. Itse en pystynyt enää olemaan miehen kanssa jota en rakastanut. Välillä mietin millainen se elämä olisi nyt jos olisin vaan jatkanut. Ehkä ero kuitenkin jossain vaiheessa. Mieti mitä haluat elämässä. Tsemppiä!
- seurutselu
Ei suhdetta kannata säälistä ylläpitää. Jätät hänet varmasti jonakin päivänä, joten on parempi tehdä se jo nyt. Sitten miehellä on myös enemmän aikaa löytää joku uusi. Vai ajatteletko, ettei hän voi löytää ikinä ketään, vaikka onkin ihan hyvä mies?
- TotuusSattuu
Kaikesta mitä kirjoitat, voi tehdä vain yhden johtopäätöksen: suhde on aina ennen kaikkea tunneasia, ei järjen asia. Järjellä ajatellen nykyinen kumppanisi on sinulle oikein hyvä ja on hyvin mahdollista että ainakaan paljon parempaa kokonaisuutta ei tule sinulle koskaan vastaan. Mutta et nyt vain yksinkertaisesti tunne riittävästi miestäsi kohtaan eikä se riipu siitä millainen hän on. Tunteet eivät tottele järkeä. Tunteita voi toki aina jälkikäteen perustella järjellä (rakastan häntä kun hän on sellainen, inhoan häntä kun hän on sellainen) mutta tunne on aina lopulta se ensisijainen asia, ei oikea tai kuviteltu syy.
Ohjeeni on siis aika sama kuin muillakin, eroa. Et tule olemaan onnellinen vaikka kuinka paljon kääntelisit ja vääntelisit mielessäsi asioita haluamaasi järjestykseen. Etsi mies jota kohtaan tunnet vilpitöntä rakkautta ja halua ja anna miehellesikin mahdollisuus löytää nainen joka hän kohtaan tuntee niin.
Ketjusta on poistettu 0 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Kuvat! Dannyyn liitetty Helmi Loukasmäki, 22, on puhjennut naisena kukkaan - Some sekoaa: "Sä..."
Ooo, kaunis aikuinen nainen Helmistä on kasvanut siinä yli 80-vuotiaan Dannyn rinnalla! Katso uudet kuvat: https://ww473155- 472381
Suodatinpussin kastelemalla saa parempaa kahvia
Kokeilin niksiä ja kyllä tämä kahvi on parempaa nyt. Ei lainkaan maistu paperiselta. Huljuttelee hanan alla suppiloa pap1251730Tidätkö nainen
että suoraan sanottuna v.tut.aa että pääsit näin lähelle minua. Ei olisi oikeasti aikaa tähän mutta silti aina välillä o1001573Onkohan sinulla kaikki hyvin?
Nyt vähän sellainen outo tunne tuli. Sinun asiasi niin ei minulle toki tarvitse kertoa. Kunhan mietin...381087- 169954
Mikä on kaivattusi etunimi?
Otsikossa siis on kysymys eriteltynä. Vain oikeat vastaukset hyväksytään.44921Huikeeta, mahtavaa, ihan mielettömän upeeta
Me ostettiin talo Espanjasta. Tosin saadaan käyttää sitä vain muutama viikko vuodessa kun on monta muutakin ostajaa! M175866En kestä katsoa
Sitä miten sinusta on muut kiinnostuneita. Olen kateellinen. Siksi pitäisi lähteä pois71811Oho! Arja Koriseva paljastaa TTK:n ekasta suorasta lähetyksestä: "On vähän ärsyttävä yhtälö!"
Upea Arja Koriseva! Tsemppiä haasteelliseen tilanteeseen! Lue lisää: https://www.suomi24.fi/viihde/oho-arja-koriseva-14784