Hyviä vinkkejä lapsen saamiin raivokohtaus tilanteisiin. Miten rauhoitat huitovan, sylkevän ja potkivan lapsen, joka ei tunnu ymmärtävän, että lyöminen sattuu..?
Raivokohtaukset
202
35452
Vastaukset
- avain.
Kaikkien lasten kanssa ennakointi on avain. Monasti se voi olla vaikeaa, mutta kun tilanteet toistuu, voidaan jo aavistaa mistä kenkä puristaa. Tämä vaatii aikaa ja rauhallisuutta vanhemmalta. Sitä ei monessakaan kaupunkiperheessä nykyään ole. Kun on kiire ei ole aikaa miettiä ja selvitellä ongelmaa lasta pakottamatta.
RAIVAREITTEN ESTO-OHJELMA
1) Käydään rauhallisella iltakävelyllä lapsen kanssa. Varmistetaan näin hapen saanti
2) Ei katsota televisiota, ei pelata pelejä ennen nukkumaan menoa
3) Syödään iltapala ja suoritetaan ilta toimet, vessa-asiat ja hampaitten pesu
4) Mennään ajoissa nukkumaan tuntia aiemmin kuin ennen - luodaan rauhallinen ilmapiiri ennen nukkumaan menoa. Luetaan esimerkiksi sopiva iltasatu.
5) Herätään ajoissa tuntia aiemmin, kuin ennen
6) Annetaan aikaa aamutoimiin
7) Syödään rauhallisesti kaurapuuroa
8) Ollaankin sitten ajoissa valmiita päiväkotiin tai kouluun
9) Kas kummaa aamu alkoi ilman raivareita
10) Sovelletaan ennakointia muihinkin tilanteisiin- Hannah
...kun superkasvattaja antaa hurskastelevia ennakointiohjeita. Ihan hyviä neuvoja toki..terveille. Pätee helppona kautena autistisiinkin. Kirjoittaja taisi kuitenkin kysyä neuvoja,kuinka toimia useille autistisille lapsille väistämättä sattuvien raivareitten kanssa.
Oma tytär on vaikeasti autistinen muttei kehitysvammainen ja nokkelana tyttönä hän huomasi jo alle kouluikäisenä että raivareilla "uhkaamalla" saattoi saada tahtonsa läpi. Tuli tietysti monesti raivareita joille ei ollut mitään selitystä. Eihän tuo raivareilla kiristäminen tietenkään käynyt joten oli vain kestettävä se raivari kun se tuli. Kun tytär oli pienikokoisempi, raivarin tullessa oli selvä resepti: lasta pidettiin tiukasti kiinni sylissä. Lapsen jalat aikuisen jalkojen välissä(ei pääse potkimalla reuhtomaan itseään irti), toisella kädellä aikuinen pitää lasta tiukasti kiinni ympäriltä ja toisella kädellä lapsen päätä kiinni aikuisen rintaa vasten,jotta lapsi ei pääse hakkaamaan päällään aikuista kasvoihin. Tämä ote on tukeva ja tietenkin täysin kivuton lapselle niinkuin täytyykin olla. Tärkeintä on säilyttää oma rauhallisuus koko ajan ja puhua lapselle rauhallisesti ja selittää että pois pääsee sylistä sitten kun lapsi on rauhoittunut. Ja raivareihin on puututtava; paitsi että autistinen lapsi saattaa käyttää sitä kiristyskeinona, lapsi saattaa vahingoittaa itseään vakavastikin raivarin aikana. Meillä tytöllä oli tapana hakata päätään lattiaan ja purra itseään joten tietenkin raivariin piti puuttua heti.
Mutta lapsi kasvaa nopeasti. Koska olen pienikokoinen nainen, minun voimani eivät kovin kauan riittäneet em. holdingiin raivarin tullessa. Saimme erinomaisen neuvon sairaalasta, jolla on tyttären kuntoutusvastuu. Lapsen voi raivarin tullessa kääriä täkkiin tai mattoon. Kuulostaa hurjalta mutta ikävä kyllä jos lapsi uhkaa toisten tai omaa terveyttä, keinot on löydyttävä. Tämän neuvon kanssa pärjäsin yksin olleessani hyvin aina viime kesään asti. Mutta nyt tytär on 12 ja murrosiässä. Hän on minua pidempi ja taatusti vahvempi ja raivarin tullessa(hän saa niitä edelleen mutta onneksi harvemmin) adrenaliini antaa tietysti hänelle "hullun"voimat. Meni painiksi viimeksi kun autistinen tytär alkoi jahtaamaan veitsi kädessä isosiskoaan. Joten nyt mietin jo tosi surullisena sitä, kuinka tästä eteenpäin selvitään. Joka tapauksessa tuo peittoon tai mattoon kääriminen oli käyttökelpoinen neuvo vuosia. Voimia kaikille autististen lasten vanhemmille... - vanhemmat
Hannah kirjoitti:
...kun superkasvattaja antaa hurskastelevia ennakointiohjeita. Ihan hyviä neuvoja toki..terveille. Pätee helppona kautena autistisiinkin. Kirjoittaja taisi kuitenkin kysyä neuvoja,kuinka toimia useille autistisille lapsille väistämättä sattuvien raivareitten kanssa.
Oma tytär on vaikeasti autistinen muttei kehitysvammainen ja nokkelana tyttönä hän huomasi jo alle kouluikäisenä että raivareilla "uhkaamalla" saattoi saada tahtonsa läpi. Tuli tietysti monesti raivareita joille ei ollut mitään selitystä. Eihän tuo raivareilla kiristäminen tietenkään käynyt joten oli vain kestettävä se raivari kun se tuli. Kun tytär oli pienikokoisempi, raivarin tullessa oli selvä resepti: lasta pidettiin tiukasti kiinni sylissä. Lapsen jalat aikuisen jalkojen välissä(ei pääse potkimalla reuhtomaan itseään irti), toisella kädellä aikuinen pitää lasta tiukasti kiinni ympäriltä ja toisella kädellä lapsen päätä kiinni aikuisen rintaa vasten,jotta lapsi ei pääse hakkaamaan päällään aikuista kasvoihin. Tämä ote on tukeva ja tietenkin täysin kivuton lapselle niinkuin täytyykin olla. Tärkeintä on säilyttää oma rauhallisuus koko ajan ja puhua lapselle rauhallisesti ja selittää että pois pääsee sylistä sitten kun lapsi on rauhoittunut. Ja raivareihin on puututtava; paitsi että autistinen lapsi saattaa käyttää sitä kiristyskeinona, lapsi saattaa vahingoittaa itseään vakavastikin raivarin aikana. Meillä tytöllä oli tapana hakata päätään lattiaan ja purra itseään joten tietenkin raivariin piti puuttua heti.
Mutta lapsi kasvaa nopeasti. Koska olen pienikokoinen nainen, minun voimani eivät kovin kauan riittäneet em. holdingiin raivarin tullessa. Saimme erinomaisen neuvon sairaalasta, jolla on tyttären kuntoutusvastuu. Lapsen voi raivarin tullessa kääriä täkkiin tai mattoon. Kuulostaa hurjalta mutta ikävä kyllä jos lapsi uhkaa toisten tai omaa terveyttä, keinot on löydyttävä. Tämän neuvon kanssa pärjäsin yksin olleessani hyvin aina viime kesään asti. Mutta nyt tytär on 12 ja murrosiässä. Hän on minua pidempi ja taatusti vahvempi ja raivarin tullessa(hän saa niitä edelleen mutta onneksi harvemmin) adrenaliini antaa tietysti hänelle "hullun"voimat. Meni painiksi viimeksi kun autistinen tytär alkoi jahtaamaan veitsi kädessä isosiskoaan. Joten nyt mietin jo tosi surullisena sitä, kuinka tästä eteenpäin selvitään. Joka tapauksessa tuo peittoon tai mattoon kääriminen oli käyttökelpoinen neuvo vuosia. Voimia kaikille autististen lasten vanhemmille...Superkasvattajan neuvot syyllistävät meitä kaikkia. Niitä ei ole todellakaan helppo noudattaa nykyisessä tehokkuutta puhkuvassa yhteiskunnassa. Mutta on vielä kiireettömiäkin ympäristöjä, joissa vanhemmillakin on aikaa toimia superkasvattajina.
Aika on kaiken avain. Kiire sulkee ja aika avaa lukon. Holding rikkoo oven - se on äärimmäinen keino. Olisiko sittenkin parempi kutsua seppä. Mutta kumpaa tarvitaan kelloseppää, vai lukkoseppää? Vaiko molempia? - juuri...
Hannah kirjoitti:
...kun superkasvattaja antaa hurskastelevia ennakointiohjeita. Ihan hyviä neuvoja toki..terveille. Pätee helppona kautena autistisiinkin. Kirjoittaja taisi kuitenkin kysyä neuvoja,kuinka toimia useille autistisille lapsille väistämättä sattuvien raivareitten kanssa.
Oma tytär on vaikeasti autistinen muttei kehitysvammainen ja nokkelana tyttönä hän huomasi jo alle kouluikäisenä että raivareilla "uhkaamalla" saattoi saada tahtonsa läpi. Tuli tietysti monesti raivareita joille ei ollut mitään selitystä. Eihän tuo raivareilla kiristäminen tietenkään käynyt joten oli vain kestettävä se raivari kun se tuli. Kun tytär oli pienikokoisempi, raivarin tullessa oli selvä resepti: lasta pidettiin tiukasti kiinni sylissä. Lapsen jalat aikuisen jalkojen välissä(ei pääse potkimalla reuhtomaan itseään irti), toisella kädellä aikuinen pitää lasta tiukasti kiinni ympäriltä ja toisella kädellä lapsen päätä kiinni aikuisen rintaa vasten,jotta lapsi ei pääse hakkaamaan päällään aikuista kasvoihin. Tämä ote on tukeva ja tietenkin täysin kivuton lapselle niinkuin täytyykin olla. Tärkeintä on säilyttää oma rauhallisuus koko ajan ja puhua lapselle rauhallisesti ja selittää että pois pääsee sylistä sitten kun lapsi on rauhoittunut. Ja raivareihin on puututtava; paitsi että autistinen lapsi saattaa käyttää sitä kiristyskeinona, lapsi saattaa vahingoittaa itseään vakavastikin raivarin aikana. Meillä tytöllä oli tapana hakata päätään lattiaan ja purra itseään joten tietenkin raivariin piti puuttua heti.
Mutta lapsi kasvaa nopeasti. Koska olen pienikokoinen nainen, minun voimani eivät kovin kauan riittäneet em. holdingiin raivarin tullessa. Saimme erinomaisen neuvon sairaalasta, jolla on tyttären kuntoutusvastuu. Lapsen voi raivarin tullessa kääriä täkkiin tai mattoon. Kuulostaa hurjalta mutta ikävä kyllä jos lapsi uhkaa toisten tai omaa terveyttä, keinot on löydyttävä. Tämän neuvon kanssa pärjäsin yksin olleessani hyvin aina viime kesään asti. Mutta nyt tytär on 12 ja murrosiässä. Hän on minua pidempi ja taatusti vahvempi ja raivarin tullessa(hän saa niitä edelleen mutta onneksi harvemmin) adrenaliini antaa tietysti hänelle "hullun"voimat. Meni painiksi viimeksi kun autistinen tytär alkoi jahtaamaan veitsi kädessä isosiskoaan. Joten nyt mietin jo tosi surullisena sitä, kuinka tästä eteenpäin selvitään. Joka tapauksessa tuo peittoon tai mattoon kääriminen oli käyttökelpoinen neuvo vuosia. Voimia kaikille autististen lasten vanhemmille...tuon kasvamisen koen itsekin ongelmallisena. Käärimistä peittoon tai mattoon olen kokeillut. Raivareita tulee myös ulkoillessa, mikä tuo omat hankaluutensa lapsen hillitsemiseen. Eniten harmittaa, kun ei tiedä aina syytä, mistä raivari johtuu, koska puhe on heikkoa ja kuvatkaan ei auta.
Lapsen tullessa murrosikään tilanne saattaa pahentua. Psykoterapia on kuulemani mukaan tuonut joillekin autisteille apua käyttäytymisongelmiin ja etenkin niiden prosessointiin.
Ennakoinnistakin puhuttiin, mutta se ei todellakaan aina päde...raivari saattaa tulla, vaikka kuinka yrittäisi ennakoida tilanteita. Vaikeetahan tää välillä on...yritetään jaksaa =)
ps.
onko sinun tyttösi miten itsepäinen vaatimuksissaan? - tilaan?
juuri... kirjoitti:
tuon kasvamisen koen itsekin ongelmallisena. Käärimistä peittoon tai mattoon olen kokeillut. Raivareita tulee myös ulkoillessa, mikä tuo omat hankaluutensa lapsen hillitsemiseen. Eniten harmittaa, kun ei tiedä aina syytä, mistä raivari johtuu, koska puhe on heikkoa ja kuvatkaan ei auta.
Lapsen tullessa murrosikään tilanne saattaa pahentua. Psykoterapia on kuulemani mukaan tuonut joillekin autisteille apua käyttäytymisongelmiin ja etenkin niiden prosessointiin.
Ennakoinnistakin puhuttiin, mutta se ei todellakaan aina päde...raivari saattaa tulla, vaikka kuinka yrittäisi ennakoida tilanteita. Vaikeetahan tää välillä on...yritetään jaksaa =)
ps.
onko sinun tyttösi miten itsepäinen vaatimuksissaan?Kun autistin aistiherkkyyksiä aletaan hoitaa psykoanalyysillä
Mistä olet kuullut, että psykoterapia voi auttaa autistin raivareihin? Voidaanko autistin aistiherkkyyksiä hoitaa psykoanalyysillä? Näin ehkä tapahtuu televisiosarjoissa, mutta onko siitä hyötyä?
Kokeneet tutkijat, Gillberg "Nörtti, nero vai normaali" kirjassa ja Ikonen "Autismi" kirjassa ovat aivan toista mieltä. He pitävät psykoterapiaa jopa tuhoisana hoitomuotona autisteille, joiden ajattelu on hyvin konkreettista. Psykoanalyyttistä kysymyksenasettelua autistin on vaikea ymmärtää. Kommunikaation puute ja väärin ymmärrys kasvaa entisestään.
Ehkä olet kuullut psykoterapiaa käytettävän tarkkaavaisuushäiriöisten ylivilkkaiden lasten hoitoon. ADHD usein sotketaan autismiin. Se on psyykkinen tila, jossa psykoterapialla saattaa olla apua. Pitääkin tehdä ero neurologisen tilan ja psyykkisen tilan välillä - jotta löydetään sopivat keinot. - ???
tilaan? kirjoitti:
Kun autistin aistiherkkyyksiä aletaan hoitaa psykoanalyysillä
Mistä olet kuullut, että psykoterapia voi auttaa autistin raivareihin? Voidaanko autistin aistiherkkyyksiä hoitaa psykoanalyysillä? Näin ehkä tapahtuu televisiosarjoissa, mutta onko siitä hyötyä?
Kokeneet tutkijat, Gillberg "Nörtti, nero vai normaali" kirjassa ja Ikonen "Autismi" kirjassa ovat aivan toista mieltä. He pitävät psykoterapiaa jopa tuhoisana hoitomuotona autisteille, joiden ajattelu on hyvin konkreettista. Psykoanalyyttistä kysymyksenasettelua autistin on vaikea ymmärtää. Kommunikaation puute ja väärin ymmärrys kasvaa entisestään.
Ehkä olet kuullut psykoterapiaa käytettävän tarkkaavaisuushäiriöisten ylivilkkaiden lasten hoitoon. ADHD usein sotketaan autismiin. Se on psyykkinen tila, jossa psykoterapialla saattaa olla apua. Pitääkin tehdä ero neurologisen tilan ja psyykkisen tilan välillä - jotta löydetään sopivat keinot.eikös täällä jo korjattu tämä virhe. ADHD on neurologinen tila. Piste.
- Hannah
juuri... kirjoitti:
tuon kasvamisen koen itsekin ongelmallisena. Käärimistä peittoon tai mattoon olen kokeillut. Raivareita tulee myös ulkoillessa, mikä tuo omat hankaluutensa lapsen hillitsemiseen. Eniten harmittaa, kun ei tiedä aina syytä, mistä raivari johtuu, koska puhe on heikkoa ja kuvatkaan ei auta.
Lapsen tullessa murrosikään tilanne saattaa pahentua. Psykoterapia on kuulemani mukaan tuonut joillekin autisteille apua käyttäytymisongelmiin ja etenkin niiden prosessointiin.
Ennakoinnistakin puhuttiin, mutta se ei todellakaan aina päde...raivari saattaa tulla, vaikka kuinka yrittäisi ennakoida tilanteita. Vaikeetahan tää välillä on...yritetään jaksaa =)
ps.
onko sinun tyttösi miten itsepäinen vaatimuksissaan?Minä taas en ole koskaan kuullut,että psykoterapiasta olisi ollut käytännössä mitään apua autistien käytösongelmissa. Tytär on käynyt vuosia musiikkiterapiassa (omaa absoluuttisen sävelkorvan terapeutin mukaan) ja hän rakastaa sitä. En ole asiantuntija musiikkiterapian suhteen enkä näin ollen voi sanoa, mitä se on vaikuttanut käytökseen kun terapia on ollut tyttärellä "aina" (alkoi pari kuukautta diagnoosin jälkeen).
Vasta parina viime vuotena tyttären kanssa on pystytty keskustelemaan jälkeenpäin raivareista,joihin ei päällisin puolin ollut mitään syytä. Tytär muistaa täyspultit monenkin vuoden takaa ja syyn niihin (joskus syy vain oli että kiukutti) mutta ei kykene edelleenkään useimmiten estämään raivarin tuloa odottamattomassa tilanteessa vaikka kykeneekin ilmaisemaan jo varsin mainiosti omat tarpeensa ja tunnetilansa kateutta myöten. Väkivaltaisuus alkoi kohdistua muutama vuosi arvaamatta täysin vieraisiin lapsiin ja siitä syystä aloitettiin Risperdal-lääkitys mikä onkin sopinut hänelle hyvin. Lääke ei väsytä tai vaikuta millään lailla tytön persoonaan mutta on vienyt terän räjähtävältä väkivaltaisuudelta. Se mitä kysyit siitä, kuinka itsepäinen tytär on vaatimuksissaan, on kai siitä kiinni kuinka tärkeä asia on tyttären mielestä kyseessä. Hän ei ole kovin vaativa onneksi, ja karkkihylly-syndrooma meni ohi jo pienenä kun totutimme kaikki lapset siihen, ettei karkkia tipu kuin joskus viikonloppuna. Mutta syyllistyn kyllä lahjontaan varsin usein; tytär kuitenkin osaa ainakin jonkin verran skarpata käytöstään eli estämään raivareitaan kun tilanteen selostaa tarkasti etukäteen tai kyseessä on tuttu ympäristö mutta autisti kun on, miksi hän niin tekisi kun empatiakyky ja lojaalisuus ovat tuntemattomia käsitteitä. Joten motiivina täytyy olla konkreettinen palkkio. Niinpä kun lupaan jäätelön kauppareissun päätteeksi (tyttären täytyy koota apuna tavaroita) jos hän käyttäytyy kuten "muutkin trendikkäät nuoret naiset" ja maksaa kassalla (tietty minun pussistani;))),yleensä reissu onnistuu erinomaisesti. Vaikeudet tulevat bussin odottelussa, kuumassa säässä, siinä vaiheessa kun tytär muistaa että kaupassa oli jotain jota hän olisi tahtonut muttei saanut koska oli sovittu ettei tällä kertaa saa muuta kuin jäätelön...mikä tahansa aika irrationaalinen syy voi olla raivarin aihe...
Täytyy kertoa vielä, että perusluonteeltaan tyttäreni on suloinen ja rauhallinen, pohdiskeleva ja oudolla tavalla myös verbaalisesti lahjakas; hän keksii uusia määritelmiä ja sanoja asioille. Yleensä nämä määritelmät ovat hulvattoman hauskoja koska tyttärellä on varsin hyvä huumorintaju. Ongelmakäyttäytyminen on vain osa hänen persoonaansa. Hyvinä päivinä eikä kaikkina huonoinakaan kukaan ulkopuolinen ei huomaa mitään ihmeellistä hänessä;päinvastoin. Kahteen "terveeseen"lapseeni verrattuna hän on erittäin kypsä ja hyväkäytöksinen. Hän osaa itse pitää yllä keskustelua aikuisen kanssa, aiheet nyt ovat vain hieman erikoisia joskus...
Tytär on siis nyt murrosiässä (12-vuotias). En ole huomannut muuta muutosta kuin että silloin kun ne raivarit tulevat, tytär ei enää selkeästi osaa sanoa niille syytä. Tai en minä tiedä, voiko niitä enää varsinaisesti yleisesti kutsua raivareiksi:täyspulttien lisäksi ja osittain niitä korvaamaan on tullut pitkäkestoista karjuntaa siitä kuinka hän vihaa vanhempia eikä mene enää kouluun, ovet paukkuu tosi rankasti,tavaroita särkyy, riitelyä sisarusten kanssa jne. Muuten ihan samanlaista kuin vuotta vanhemmalla isosiskolla mutta asteen verran rajumpaa. Sama hormonimyrsky joka koettelee muitakin murkkuikäisiä, koettelee autisteja yhtäläisesti.
Kielellinen kehitys on hidastunut; terveet samanikäiset kun kehittyvät tässä iässä nopeammin. Tuo lahjonta-juttu johon yllä viittasin, kulkee kauniimmalla nimellä eli palkkio-järjestelmä. Se on käytössä myös koulussa (tytär on autistien luokalla) ja tarkoittaa sitä, että sekä aamupäivällä että iltapäivällä on mahdollisuus ansaita porkkana (=2 porkkanaa/päivä) ja perjantaina, jos on kasassa vähintään 5 porkkanaa, iltapäivähoidossa on palkkiotunti jolloin palkkion ansainneet tekevät jotain erityisen kivaa, käsittääkseni jokaisen kanssa erikseen tehdään jotain. "Rangaistus" on siis palkkiotta jääminen jos koko viikko on mennyt vähän poskelleen. Hyvään käytökseen kuuluu mm. se, että tunnilla ei kiroilla tai puhuta alatyyliin, raivoamiset luonnollisesti pannassa, annetaan opiskelurauha luokkatovereille yms. ihan tavallista. Ylimääräisiäkin porkkanoita voi ansaita esim. erityisestä huomaavaisuudesta luokkatovereita kohtaan. Mielestäni järjestelmä on nokkela ja se käsittääkseni ulotetaan tarvittaessa kaikkialle, missä ongelmakäyttäytymistä esiintyy; koulutasolla joko kollektiivisesti tai yksilöllisesti.
Tuli aika pitkä kirjoitus mutta toivottavasti tässä oli jotain joka rohkaisee samojen ongelmien kanssa painiskelevia. Olen joutunut (enkä varmasti ole ainoa) kammottaviin tilanteisiin julkisilla paikoilla tyttäreni kanssa. Pahin oli kai pari vuotta sitten uimahallissa; tyttären uimalaseista katkesi se pään ympäri menevä hihna. Arvata kai saattaa miten kävi:aivan jumalaton pultti. Vieras lapsi tarjosi omia lasejaan tilalle:ei kelvannut. Sain raahattua ja tönittyä tyttären pesuhuoneeseen jossa hän kirkui ja sylki muiden asiakkaiden päälle ja aikoi hyökätä erään pikkutytön kimppuun. Sain kädestä kiinni ja painoin hänet lattiaa vasten jotta sain pidettyä häntä aloillaan (tietenkään minulla ei ollut mitään peittoa mukana). Tytär kirkui edelleen ja mietiskelin kuinkahan kauan minun täytyy olla tässä ihmisten töllisteltävänä. Kaksi naista alkoi vaatia minua päästämään irti tyttärestä koska"tuo huuto häiritsee muita asiakkaita". Yritin kirkumisen lomaan selittää lyhyesti tilannetta mutta tietenkään sitä ei kuultu. Naiset tulivat esittämään vaatimuksensa pontevammin lähemmäs ja tytär ehti potkaista toista ja sylkeä molempien päälle. Naiset perääntyivät ja ilmoittivat hakevansa vartijan. Silloin hoksasin keinon:tytär nimittäin inhoaa vieraita miehiä. Sanoin tyttärelle: Kuulithan sinä:nyt nuo naiset menevät hakemaan ison karvaisen MIESvartijan ja se pitää sinusta kiinni niin kauan että rauhoitut ja päästään pukemaan. "EIIIIIIII.."Tytär lopetti nikotellen huutonsa ja pakotti itsensä rauhoittumaan hieman. Kotia päästiin lopulta vaikkakin vähän takkuili edelleen.
Huolimatta edellisen kaltaisista tilanteista olen kuitenkin sitkeästi pyrkinyt liikkumaan tyttäreni kanssa siellä missä muutkin ikäisensä käyvät. Ikävä kyllä yhteiskuntaa ei voi vaatia sopeutumaan autistin vaatimuksiin ympäristön suhteen muuta kuin rajoitetusti, joten ainoa mahdollisuus on, että autisti sopeutuu yhteiskuntaan. Eristämällä autisti kotiinsa ja kouluun tämä sopeutuminen ei todellakaan onnistu. Elämä vakiintuneimmillaankin on joskus yllätyksiä täynnä: kyllä autistikin voi tämän oppia mutta se on kyllä tavattoman hidas ja raskas prosessi... - antaa...
tilaan? kirjoitti:
Kun autistin aistiherkkyyksiä aletaan hoitaa psykoanalyysillä
Mistä olet kuullut, että psykoterapia voi auttaa autistin raivareihin? Voidaanko autistin aistiherkkyyksiä hoitaa psykoanalyysillä? Näin ehkä tapahtuu televisiosarjoissa, mutta onko siitä hyötyä?
Kokeneet tutkijat, Gillberg "Nörtti, nero vai normaali" kirjassa ja Ikonen "Autismi" kirjassa ovat aivan toista mieltä. He pitävät psykoterapiaa jopa tuhoisana hoitomuotona autisteille, joiden ajattelu on hyvin konkreettista. Psykoanalyyttistä kysymyksenasettelua autistin on vaikea ymmärtää. Kommunikaation puute ja väärin ymmärrys kasvaa entisestään.
Ehkä olet kuullut psykoterapiaa käytettävän tarkkaavaisuushäiriöisten ylivilkkaiden lasten hoitoon. ADHD usein sotketaan autismiin. Se on psyykkinen tila, jossa psykoterapialla saattaa olla apua. Pitääkin tehdä ero neurologisen tilan ja psyykkisen tilan välillä - jotta löydetään sopivat keinot.autistiselle terapiaa esim. tunteidenhallintaan. Terapiassa käydään läpi tilanteita ja toimintatapoja.Ei pidä heti tyrmätä keinoa nimen perusteella! Joo ja en sotke ad/hd:hen ja joo tuloksia käyttäytymisessä jo näkynyt..positiivisessa mielessä.
- kirjoituksestasi
Hannah kirjoitti:
Minä taas en ole koskaan kuullut,että psykoterapiasta olisi ollut käytännössä mitään apua autistien käytösongelmissa. Tytär on käynyt vuosia musiikkiterapiassa (omaa absoluuttisen sävelkorvan terapeutin mukaan) ja hän rakastaa sitä. En ole asiantuntija musiikkiterapian suhteen enkä näin ollen voi sanoa, mitä se on vaikuttanut käytökseen kun terapia on ollut tyttärellä "aina" (alkoi pari kuukautta diagnoosin jälkeen).
Vasta parina viime vuotena tyttären kanssa on pystytty keskustelemaan jälkeenpäin raivareista,joihin ei päällisin puolin ollut mitään syytä. Tytär muistaa täyspultit monenkin vuoden takaa ja syyn niihin (joskus syy vain oli että kiukutti) mutta ei kykene edelleenkään useimmiten estämään raivarin tuloa odottamattomassa tilanteessa vaikka kykeneekin ilmaisemaan jo varsin mainiosti omat tarpeensa ja tunnetilansa kateutta myöten. Väkivaltaisuus alkoi kohdistua muutama vuosi arvaamatta täysin vieraisiin lapsiin ja siitä syystä aloitettiin Risperdal-lääkitys mikä onkin sopinut hänelle hyvin. Lääke ei väsytä tai vaikuta millään lailla tytön persoonaan mutta on vienyt terän räjähtävältä väkivaltaisuudelta. Se mitä kysyit siitä, kuinka itsepäinen tytär on vaatimuksissaan, on kai siitä kiinni kuinka tärkeä asia on tyttären mielestä kyseessä. Hän ei ole kovin vaativa onneksi, ja karkkihylly-syndrooma meni ohi jo pienenä kun totutimme kaikki lapset siihen, ettei karkkia tipu kuin joskus viikonloppuna. Mutta syyllistyn kyllä lahjontaan varsin usein; tytär kuitenkin osaa ainakin jonkin verran skarpata käytöstään eli estämään raivareitaan kun tilanteen selostaa tarkasti etukäteen tai kyseessä on tuttu ympäristö mutta autisti kun on, miksi hän niin tekisi kun empatiakyky ja lojaalisuus ovat tuntemattomia käsitteitä. Joten motiivina täytyy olla konkreettinen palkkio. Niinpä kun lupaan jäätelön kauppareissun päätteeksi (tyttären täytyy koota apuna tavaroita) jos hän käyttäytyy kuten "muutkin trendikkäät nuoret naiset" ja maksaa kassalla (tietty minun pussistani;))),yleensä reissu onnistuu erinomaisesti. Vaikeudet tulevat bussin odottelussa, kuumassa säässä, siinä vaiheessa kun tytär muistaa että kaupassa oli jotain jota hän olisi tahtonut muttei saanut koska oli sovittu ettei tällä kertaa saa muuta kuin jäätelön...mikä tahansa aika irrationaalinen syy voi olla raivarin aihe...
Täytyy kertoa vielä, että perusluonteeltaan tyttäreni on suloinen ja rauhallinen, pohdiskeleva ja oudolla tavalla myös verbaalisesti lahjakas; hän keksii uusia määritelmiä ja sanoja asioille. Yleensä nämä määritelmät ovat hulvattoman hauskoja koska tyttärellä on varsin hyvä huumorintaju. Ongelmakäyttäytyminen on vain osa hänen persoonaansa. Hyvinä päivinä eikä kaikkina huonoinakaan kukaan ulkopuolinen ei huomaa mitään ihmeellistä hänessä;päinvastoin. Kahteen "terveeseen"lapseeni verrattuna hän on erittäin kypsä ja hyväkäytöksinen. Hän osaa itse pitää yllä keskustelua aikuisen kanssa, aiheet nyt ovat vain hieman erikoisia joskus...
Tytär on siis nyt murrosiässä (12-vuotias). En ole huomannut muuta muutosta kuin että silloin kun ne raivarit tulevat, tytär ei enää selkeästi osaa sanoa niille syytä. Tai en minä tiedä, voiko niitä enää varsinaisesti yleisesti kutsua raivareiksi:täyspulttien lisäksi ja osittain niitä korvaamaan on tullut pitkäkestoista karjuntaa siitä kuinka hän vihaa vanhempia eikä mene enää kouluun, ovet paukkuu tosi rankasti,tavaroita särkyy, riitelyä sisarusten kanssa jne. Muuten ihan samanlaista kuin vuotta vanhemmalla isosiskolla mutta asteen verran rajumpaa. Sama hormonimyrsky joka koettelee muitakin murkkuikäisiä, koettelee autisteja yhtäläisesti.
Kielellinen kehitys on hidastunut; terveet samanikäiset kun kehittyvät tässä iässä nopeammin. Tuo lahjonta-juttu johon yllä viittasin, kulkee kauniimmalla nimellä eli palkkio-järjestelmä. Se on käytössä myös koulussa (tytär on autistien luokalla) ja tarkoittaa sitä, että sekä aamupäivällä että iltapäivällä on mahdollisuus ansaita porkkana (=2 porkkanaa/päivä) ja perjantaina, jos on kasassa vähintään 5 porkkanaa, iltapäivähoidossa on palkkiotunti jolloin palkkion ansainneet tekevät jotain erityisen kivaa, käsittääkseni jokaisen kanssa erikseen tehdään jotain. "Rangaistus" on siis palkkiotta jääminen jos koko viikko on mennyt vähän poskelleen. Hyvään käytökseen kuuluu mm. se, että tunnilla ei kiroilla tai puhuta alatyyliin, raivoamiset luonnollisesti pannassa, annetaan opiskelurauha luokkatovereille yms. ihan tavallista. Ylimääräisiäkin porkkanoita voi ansaita esim. erityisestä huomaavaisuudesta luokkatovereita kohtaan. Mielestäni järjestelmä on nokkela ja se käsittääkseni ulotetaan tarvittaessa kaikkialle, missä ongelmakäyttäytymistä esiintyy; koulutasolla joko kollektiivisesti tai yksilöllisesti.
Tuli aika pitkä kirjoitus mutta toivottavasti tässä oli jotain joka rohkaisee samojen ongelmien kanssa painiskelevia. Olen joutunut (enkä varmasti ole ainoa) kammottaviin tilanteisiin julkisilla paikoilla tyttäreni kanssa. Pahin oli kai pari vuotta sitten uimahallissa; tyttären uimalaseista katkesi se pään ympäri menevä hihna. Arvata kai saattaa miten kävi:aivan jumalaton pultti. Vieras lapsi tarjosi omia lasejaan tilalle:ei kelvannut. Sain raahattua ja tönittyä tyttären pesuhuoneeseen jossa hän kirkui ja sylki muiden asiakkaiden päälle ja aikoi hyökätä erään pikkutytön kimppuun. Sain kädestä kiinni ja painoin hänet lattiaa vasten jotta sain pidettyä häntä aloillaan (tietenkään minulla ei ollut mitään peittoa mukana). Tytär kirkui edelleen ja mietiskelin kuinkahan kauan minun täytyy olla tässä ihmisten töllisteltävänä. Kaksi naista alkoi vaatia minua päästämään irti tyttärestä koska"tuo huuto häiritsee muita asiakkaita". Yritin kirkumisen lomaan selittää lyhyesti tilannetta mutta tietenkään sitä ei kuultu. Naiset tulivat esittämään vaatimuksensa pontevammin lähemmäs ja tytär ehti potkaista toista ja sylkeä molempien päälle. Naiset perääntyivät ja ilmoittivat hakevansa vartijan. Silloin hoksasin keinon:tytär nimittäin inhoaa vieraita miehiä. Sanoin tyttärelle: Kuulithan sinä:nyt nuo naiset menevät hakemaan ison karvaisen MIESvartijan ja se pitää sinusta kiinni niin kauan että rauhoitut ja päästään pukemaan. "EIIIIIIII.."Tytär lopetti nikotellen huutonsa ja pakotti itsensä rauhoittumaan hieman. Kotia päästiin lopulta vaikkakin vähän takkuili edelleen.
Huolimatta edellisen kaltaisista tilanteista olen kuitenkin sitkeästi pyrkinyt liikkumaan tyttäreni kanssa siellä missä muutkin ikäisensä käyvät. Ikävä kyllä yhteiskuntaa ei voi vaatia sopeutumaan autistin vaatimuksiin ympäristön suhteen muuta kuin rajoitetusti, joten ainoa mahdollisuus on, että autisti sopeutuu yhteiskuntaan. Eristämällä autisti kotiinsa ja kouluun tämä sopeutuminen ei todellakaan onnistu. Elämä vakiintuneimmillaankin on joskus yllätyksiä täynnä: kyllä autistikin voi tämän oppia mutta se on kyllä tavattoman hidas ja raskas prosessi...Huomaa, että sinä olet hyvä äiti =) Ymmärrät lastasi ja olet valmis kokeilemaan keinoja. Jaksamisia sinulle=)
ps. sain paljon jutustasi - superäiti.
Hannah kirjoitti:
Minä taas en ole koskaan kuullut,että psykoterapiasta olisi ollut käytännössä mitään apua autistien käytösongelmissa. Tytär on käynyt vuosia musiikkiterapiassa (omaa absoluuttisen sävelkorvan terapeutin mukaan) ja hän rakastaa sitä. En ole asiantuntija musiikkiterapian suhteen enkä näin ollen voi sanoa, mitä se on vaikuttanut käytökseen kun terapia on ollut tyttärellä "aina" (alkoi pari kuukautta diagnoosin jälkeen).
Vasta parina viime vuotena tyttären kanssa on pystytty keskustelemaan jälkeenpäin raivareista,joihin ei päällisin puolin ollut mitään syytä. Tytär muistaa täyspultit monenkin vuoden takaa ja syyn niihin (joskus syy vain oli että kiukutti) mutta ei kykene edelleenkään useimmiten estämään raivarin tuloa odottamattomassa tilanteessa vaikka kykeneekin ilmaisemaan jo varsin mainiosti omat tarpeensa ja tunnetilansa kateutta myöten. Väkivaltaisuus alkoi kohdistua muutama vuosi arvaamatta täysin vieraisiin lapsiin ja siitä syystä aloitettiin Risperdal-lääkitys mikä onkin sopinut hänelle hyvin. Lääke ei väsytä tai vaikuta millään lailla tytön persoonaan mutta on vienyt terän räjähtävältä väkivaltaisuudelta. Se mitä kysyit siitä, kuinka itsepäinen tytär on vaatimuksissaan, on kai siitä kiinni kuinka tärkeä asia on tyttären mielestä kyseessä. Hän ei ole kovin vaativa onneksi, ja karkkihylly-syndrooma meni ohi jo pienenä kun totutimme kaikki lapset siihen, ettei karkkia tipu kuin joskus viikonloppuna. Mutta syyllistyn kyllä lahjontaan varsin usein; tytär kuitenkin osaa ainakin jonkin verran skarpata käytöstään eli estämään raivareitaan kun tilanteen selostaa tarkasti etukäteen tai kyseessä on tuttu ympäristö mutta autisti kun on, miksi hän niin tekisi kun empatiakyky ja lojaalisuus ovat tuntemattomia käsitteitä. Joten motiivina täytyy olla konkreettinen palkkio. Niinpä kun lupaan jäätelön kauppareissun päätteeksi (tyttären täytyy koota apuna tavaroita) jos hän käyttäytyy kuten "muutkin trendikkäät nuoret naiset" ja maksaa kassalla (tietty minun pussistani;))),yleensä reissu onnistuu erinomaisesti. Vaikeudet tulevat bussin odottelussa, kuumassa säässä, siinä vaiheessa kun tytär muistaa että kaupassa oli jotain jota hän olisi tahtonut muttei saanut koska oli sovittu ettei tällä kertaa saa muuta kuin jäätelön...mikä tahansa aika irrationaalinen syy voi olla raivarin aihe...
Täytyy kertoa vielä, että perusluonteeltaan tyttäreni on suloinen ja rauhallinen, pohdiskeleva ja oudolla tavalla myös verbaalisesti lahjakas; hän keksii uusia määritelmiä ja sanoja asioille. Yleensä nämä määritelmät ovat hulvattoman hauskoja koska tyttärellä on varsin hyvä huumorintaju. Ongelmakäyttäytyminen on vain osa hänen persoonaansa. Hyvinä päivinä eikä kaikkina huonoinakaan kukaan ulkopuolinen ei huomaa mitään ihmeellistä hänessä;päinvastoin. Kahteen "terveeseen"lapseeni verrattuna hän on erittäin kypsä ja hyväkäytöksinen. Hän osaa itse pitää yllä keskustelua aikuisen kanssa, aiheet nyt ovat vain hieman erikoisia joskus...
Tytär on siis nyt murrosiässä (12-vuotias). En ole huomannut muuta muutosta kuin että silloin kun ne raivarit tulevat, tytär ei enää selkeästi osaa sanoa niille syytä. Tai en minä tiedä, voiko niitä enää varsinaisesti yleisesti kutsua raivareiksi:täyspulttien lisäksi ja osittain niitä korvaamaan on tullut pitkäkestoista karjuntaa siitä kuinka hän vihaa vanhempia eikä mene enää kouluun, ovet paukkuu tosi rankasti,tavaroita särkyy, riitelyä sisarusten kanssa jne. Muuten ihan samanlaista kuin vuotta vanhemmalla isosiskolla mutta asteen verran rajumpaa. Sama hormonimyrsky joka koettelee muitakin murkkuikäisiä, koettelee autisteja yhtäläisesti.
Kielellinen kehitys on hidastunut; terveet samanikäiset kun kehittyvät tässä iässä nopeammin. Tuo lahjonta-juttu johon yllä viittasin, kulkee kauniimmalla nimellä eli palkkio-järjestelmä. Se on käytössä myös koulussa (tytär on autistien luokalla) ja tarkoittaa sitä, että sekä aamupäivällä että iltapäivällä on mahdollisuus ansaita porkkana (=2 porkkanaa/päivä) ja perjantaina, jos on kasassa vähintään 5 porkkanaa, iltapäivähoidossa on palkkiotunti jolloin palkkion ansainneet tekevät jotain erityisen kivaa, käsittääkseni jokaisen kanssa erikseen tehdään jotain. "Rangaistus" on siis palkkiotta jääminen jos koko viikko on mennyt vähän poskelleen. Hyvään käytökseen kuuluu mm. se, että tunnilla ei kiroilla tai puhuta alatyyliin, raivoamiset luonnollisesti pannassa, annetaan opiskelurauha luokkatovereille yms. ihan tavallista. Ylimääräisiäkin porkkanoita voi ansaita esim. erityisestä huomaavaisuudesta luokkatovereita kohtaan. Mielestäni järjestelmä on nokkela ja se käsittääkseni ulotetaan tarvittaessa kaikkialle, missä ongelmakäyttäytymistä esiintyy; koulutasolla joko kollektiivisesti tai yksilöllisesti.
Tuli aika pitkä kirjoitus mutta toivottavasti tässä oli jotain joka rohkaisee samojen ongelmien kanssa painiskelevia. Olen joutunut (enkä varmasti ole ainoa) kammottaviin tilanteisiin julkisilla paikoilla tyttäreni kanssa. Pahin oli kai pari vuotta sitten uimahallissa; tyttären uimalaseista katkesi se pään ympäri menevä hihna. Arvata kai saattaa miten kävi:aivan jumalaton pultti. Vieras lapsi tarjosi omia lasejaan tilalle:ei kelvannut. Sain raahattua ja tönittyä tyttären pesuhuoneeseen jossa hän kirkui ja sylki muiden asiakkaiden päälle ja aikoi hyökätä erään pikkutytön kimppuun. Sain kädestä kiinni ja painoin hänet lattiaa vasten jotta sain pidettyä häntä aloillaan (tietenkään minulla ei ollut mitään peittoa mukana). Tytär kirkui edelleen ja mietiskelin kuinkahan kauan minun täytyy olla tässä ihmisten töllisteltävänä. Kaksi naista alkoi vaatia minua päästämään irti tyttärestä koska"tuo huuto häiritsee muita asiakkaita". Yritin kirkumisen lomaan selittää lyhyesti tilannetta mutta tietenkään sitä ei kuultu. Naiset tulivat esittämään vaatimuksensa pontevammin lähemmäs ja tytär ehti potkaista toista ja sylkeä molempien päälle. Naiset perääntyivät ja ilmoittivat hakevansa vartijan. Silloin hoksasin keinon:tytär nimittäin inhoaa vieraita miehiä. Sanoin tyttärelle: Kuulithan sinä:nyt nuo naiset menevät hakemaan ison karvaisen MIESvartijan ja se pitää sinusta kiinni niin kauan että rauhoitut ja päästään pukemaan. "EIIIIIIII.."Tytär lopetti nikotellen huutonsa ja pakotti itsensä rauhoittumaan hieman. Kotia päästiin lopulta vaikkakin vähän takkuili edelleen.
Huolimatta edellisen kaltaisista tilanteista olen kuitenkin sitkeästi pyrkinyt liikkumaan tyttäreni kanssa siellä missä muutkin ikäisensä käyvät. Ikävä kyllä yhteiskuntaa ei voi vaatia sopeutumaan autistin vaatimuksiin ympäristön suhteen muuta kuin rajoitetusti, joten ainoa mahdollisuus on, että autisti sopeutuu yhteiskuntaan. Eristämällä autisti kotiinsa ja kouluun tämä sopeutuminen ei todellakaan onnistu. Elämä vakiintuneimmillaankin on joskus yllätyksiä täynnä: kyllä autistikin voi tämän oppia mutta se on kyllä tavattoman hidas ja raskas prosessi...Olet oikeassa Hannah, sinä olet se todellinen superäiti ja monet kaltaisesi leijonaäidit. Ei ollut tarkoitus ladella oppikirjasta teorioita. Mutta huomaan kokemuksesi valossa, että tiivistetty teoria käytännössä todellakin toimii.
- vanhempana olemisesta
Hannah kirjoitti:
...kun superkasvattaja antaa hurskastelevia ennakointiohjeita. Ihan hyviä neuvoja toki..terveille. Pätee helppona kautena autistisiinkin. Kirjoittaja taisi kuitenkin kysyä neuvoja,kuinka toimia useille autistisille lapsille väistämättä sattuvien raivareitten kanssa.
Oma tytär on vaikeasti autistinen muttei kehitysvammainen ja nokkelana tyttönä hän huomasi jo alle kouluikäisenä että raivareilla "uhkaamalla" saattoi saada tahtonsa läpi. Tuli tietysti monesti raivareita joille ei ollut mitään selitystä. Eihän tuo raivareilla kiristäminen tietenkään käynyt joten oli vain kestettävä se raivari kun se tuli. Kun tytär oli pienikokoisempi, raivarin tullessa oli selvä resepti: lasta pidettiin tiukasti kiinni sylissä. Lapsen jalat aikuisen jalkojen välissä(ei pääse potkimalla reuhtomaan itseään irti), toisella kädellä aikuinen pitää lasta tiukasti kiinni ympäriltä ja toisella kädellä lapsen päätä kiinni aikuisen rintaa vasten,jotta lapsi ei pääse hakkaamaan päällään aikuista kasvoihin. Tämä ote on tukeva ja tietenkin täysin kivuton lapselle niinkuin täytyykin olla. Tärkeintä on säilyttää oma rauhallisuus koko ajan ja puhua lapselle rauhallisesti ja selittää että pois pääsee sylistä sitten kun lapsi on rauhoittunut. Ja raivareihin on puututtava; paitsi että autistinen lapsi saattaa käyttää sitä kiristyskeinona, lapsi saattaa vahingoittaa itseään vakavastikin raivarin aikana. Meillä tytöllä oli tapana hakata päätään lattiaan ja purra itseään joten tietenkin raivariin piti puuttua heti.
Mutta lapsi kasvaa nopeasti. Koska olen pienikokoinen nainen, minun voimani eivät kovin kauan riittäneet em. holdingiin raivarin tullessa. Saimme erinomaisen neuvon sairaalasta, jolla on tyttären kuntoutusvastuu. Lapsen voi raivarin tullessa kääriä täkkiin tai mattoon. Kuulostaa hurjalta mutta ikävä kyllä jos lapsi uhkaa toisten tai omaa terveyttä, keinot on löydyttävä. Tämän neuvon kanssa pärjäsin yksin olleessani hyvin aina viime kesään asti. Mutta nyt tytär on 12 ja murrosiässä. Hän on minua pidempi ja taatusti vahvempi ja raivarin tullessa(hän saa niitä edelleen mutta onneksi harvemmin) adrenaliini antaa tietysti hänelle "hullun"voimat. Meni painiksi viimeksi kun autistinen tytär alkoi jahtaamaan veitsi kädessä isosiskoaan. Joten nyt mietin jo tosi surullisena sitä, kuinka tästä eteenpäin selvitään. Joka tapauksessa tuo peittoon tai mattoon kääriminen oli käyttökelpoinen neuvo vuosia. Voimia kaikille autististen lasten vanhemmille...Huojentavaa lukea, että muillakin vähän samankaltaisia ongelmia tai pohdintoja. Vanhemmat, joilla ei autistista lasta väkivaltaisine kohtauksineen eivät kuuna päivänä voi ymmärtää miten hurjan pahalta se oman lapsen silmitön raivo tuntuu. Kun niitä kohtauksia tulee n.60 kg murkkupojalle, on vain keskityttävä oman lapsen pitelemiseen,näytti se muitten mielestä vaikka miten kummalliselta. Viimeistään tässä vaiheessa on elämästä oppinut sen kuvia kumartelemattoman realismin.
Hyvää kevättä ja voimia!
Todellakin, voimia kaikille - ADHD -pojan äiti
tilaan? kirjoitti:
Kun autistin aistiherkkyyksiä aletaan hoitaa psykoanalyysillä
Mistä olet kuullut, että psykoterapia voi auttaa autistin raivareihin? Voidaanko autistin aistiherkkyyksiä hoitaa psykoanalyysillä? Näin ehkä tapahtuu televisiosarjoissa, mutta onko siitä hyötyä?
Kokeneet tutkijat, Gillberg "Nörtti, nero vai normaali" kirjassa ja Ikonen "Autismi" kirjassa ovat aivan toista mieltä. He pitävät psykoterapiaa jopa tuhoisana hoitomuotona autisteille, joiden ajattelu on hyvin konkreettista. Psykoanalyyttistä kysymyksenasettelua autistin on vaikea ymmärtää. Kommunikaation puute ja väärin ymmärrys kasvaa entisestään.
Ehkä olet kuullut psykoterapiaa käytettävän tarkkaavaisuushäiriöisten ylivilkkaiden lasten hoitoon. ADHD usein sotketaan autismiin. Se on psyykkinen tila, jossa psykoterapialla saattaa olla apua. Pitääkin tehdä ero neurologisen tilan ja psyykkisen tilan välillä - jotta löydetään sopivat keinot.Kyllä ADHD kuuluu nimenomaan autismin kirjoon.
Kunpa se olisikin "psyykkinen tila" jota voitaisiin psykoterapialla auttaa. - höh
ADHD -pojan äiti kirjoitti:
Kyllä ADHD kuuluu nimenomaan autismin kirjoon.
Kunpa se olisikin "psyykkinen tila" jota voitaisiin psykoterapialla auttaa.Ei sentään ADHD autismin kirjoon kuulu mutta on neurologinen häiriö.
- adhd -lapsen
höh kirjoitti:
Ei sentään ADHD autismin kirjoon kuulu mutta on neurologinen häiriö.
Kannattaa ottaa selvää asioista.
- antaa asian riidellä
adhd -lapsen kirjoitti:
Kannattaa ottaa selvää asioista.
On kohtullista perustella väitteet - varsimkin tällä palstalla, jolla pyrimme puhumaan asiaa.
- kuuntele lastasi
vanhempana olemisesta kirjoitti:
Huojentavaa lukea, että muillakin vähän samankaltaisia ongelmia tai pohdintoja. Vanhemmat, joilla ei autistista lasta väkivaltaisine kohtauksineen eivät kuuna päivänä voi ymmärtää miten hurjan pahalta se oman lapsen silmitön raivo tuntuu. Kun niitä kohtauksia tulee n.60 kg murkkupojalle, on vain keskityttävä oman lapsen pitelemiseen,näytti se muitten mielestä vaikka miten kummalliselta. Viimeistään tässä vaiheessa on elämästä oppinut sen kuvia kumartelemattoman realismin.
Hyvää kevättä ja voimia!
Todellakin, voimia kaikilleNiin asiat voidaan hoitaa monella tavalla - aloitetaan lievemmistä, jotta riittää arsenaalia, jos joskus tarvitaa. Toivottavasti emme tarvitse.
Voimia kaikille! - pitäisi perustella
antaa asian riidellä kirjoitti:
On kohtullista perustella väitteet - varsimkin tällä palstalla, jolla pyrimme puhumaan asiaa.
asiaa jota olen aina pitänyt itsestäänselvänä.
http://www.autismisaatio.fi/?s1=6&s2=
Autismisäätiö lienee ainakin tarpeeksi asiantuteva lähde.
Monelle jolla on ADHD, on myös paljon AS -oireita. No, joka tapauksessa ADD kuin myös se vilkkaampi muoto ADHD kuuluvat autismin kirjoon.
Googlettamalla autismin kirjo löytyy paljon tietoa asiasta. - tukea
pitäisi perustella kirjoitti:
asiaa jota olen aina pitänyt itsestäänselvänä.
http://www.autismisaatio.fi/?s1=6&s2=
Autismisäätiö lienee ainakin tarpeeksi asiantuteva lähde.
Monelle jolla on ADHD, on myös paljon AS -oireita. No, joka tapauksessa ADD kuin myös se vilkkaampi muoto ADHD kuuluvat autismin kirjoon.
Googlettamalla autismin kirjo löytyy paljon tietoa asiasta.ADD kuin myös se vilkkaampi muoto ADHD eivät sinänsä kuulu autismin kirjoon. Näitä oireita löytyy autisteilta siinä kuin esimerkiksi sydäntautiakin - mutta eivät kuulu autismin kirjoon.
Kyllä sinun pitää nyt löytää oikea lähde väitteellesi. Autismisäätiön sivulla ei väitteellesi löydy tukea. ADD (alivilkkaus) oireyhtymä on yleisempää autisteilla kuin ADHD (ylivilkkaus), mutta ne eivät sinänsä kuulu autismiin. Tarkkaavaisuushäiriö voi olla ihmisellä ilman autismia tai aspergeria. - tuossa tekstissä sanotaan.
tukea kirjoitti:
ADD kuin myös se vilkkaampi muoto ADHD eivät sinänsä kuulu autismin kirjoon. Näitä oireita löytyy autisteilta siinä kuin esimerkiksi sydäntautiakin - mutta eivät kuulu autismin kirjoon.
Kyllä sinun pitää nyt löytää oikea lähde väitteellesi. Autismisäätiön sivulla ei väitteellesi löydy tukea. ADD (alivilkkaus) oireyhtymä on yleisempää autisteilla kuin ADHD (ylivilkkaus), mutta ne eivät sinänsä kuulu autismiin. Tarkkaavaisuushäiriö voi olla ihmisellä ilman autismia tai aspergeria.Autismia ja autismin kaltaisia piirteitä kutsutaan yleisnimityksellä autismin kirjo. Siihen kuuluvat mm. autismi, HFA (High Functioning Autism), Aspergerin oireyhtymä (AS), Tourettes, ADD (Attention Deficit Disorder) sekä kehitysvammaisuuteen tai muihin samankaltaisiin sairauksiin liittyvät autistiset häiriöt.
Tämä lainaus oli siis sieltä autismisäätiön sivulta, johon olin sen linkin laittanut. - autisti.
tuossa tekstissä sanotaan. kirjoitti:
Autismia ja autismin kaltaisia piirteitä kutsutaan yleisnimityksellä autismin kirjo. Siihen kuuluvat mm. autismi, HFA (High Functioning Autism), Aspergerin oireyhtymä (AS), Tourettes, ADD (Attention Deficit Disorder) sekä kehitysvammaisuuteen tai muihin samankaltaisiin sairauksiin liittyvät autistiset häiriöt.
Tämä lainaus oli siis sieltä autismisäätiön sivulta, johon olin sen linkin laittanut.Autismi on tuossa tekstissäkin eri asia kuin autismin kirjo, johon kuuluu noita muita liitännäisoireita - ADHD e tekstissä mainita, mutta tietenkin auistilla voi olla myös ADHD. Mutta se sulkee pois ADD:n joka on päinvastainen kirjo kuin ADHD.
- Autismin kirjo
autisti. kirjoitti:
Autismi on tuossa tekstissäkin eri asia kuin autismin kirjo, johon kuuluu noita muita liitännäisoireita - ADHD e tekstissä mainita, mutta tietenkin auistilla voi olla myös ADHD. Mutta se sulkee pois ADD:n joka on päinvastainen kirjo kuin ADHD.
Minä kirjoitinkin nimenomaan autismin kirjosta.
Voit lukea aikaisemmat viestini jos haluat.
Käy vielä siellä linkissä jonka laitoin. Kohdassa ADD on linkki myös. Siellä lukee: ADD:ta sairastavissa on kahta päätyyppiä. Toinen tyyppi on inattentiivinen ja sisäänpäinvetäytynyt, toinen impulsiivinen ja hyperaktiivinen.
No, en tosiaan jaksa asiaa enempää puida. Impulsiivinen ja hyperaktiivinen on se ADHD ja inattentiivinen on sisäänpäinvetäytynyt eli ADD.
Mutta se siitä. En enempää tätä kommentoi. - autisteja
Autismin kirjo kirjoitti:
Minä kirjoitinkin nimenomaan autismin kirjosta.
Voit lukea aikaisemmat viestini jos haluat.
Käy vielä siellä linkissä jonka laitoin. Kohdassa ADD on linkki myös. Siellä lukee: ADD:ta sairastavissa on kahta päätyyppiä. Toinen tyyppi on inattentiivinen ja sisäänpäinvetäytynyt, toinen impulsiivinen ja hyperaktiivinen.
No, en tosiaan jaksa asiaa enempää puida. Impulsiivinen ja hyperaktiivinen on se ADHD ja inattentiivinen on sisäänpäinvetäytynyt eli ADD.
Mutta se siitä. En enempää tätä kommentoi....
- DG:t
tukea kirjoitti:
ADD kuin myös se vilkkaampi muoto ADHD eivät sinänsä kuulu autismin kirjoon. Näitä oireita löytyy autisteilta siinä kuin esimerkiksi sydäntautiakin - mutta eivät kuulu autismin kirjoon.
Kyllä sinun pitää nyt löytää oikea lähde väitteellesi. Autismisäätiön sivulla ei väitteellesi löydy tukea. ADD (alivilkkaus) oireyhtymä on yleisempää autisteilla kuin ADHD (ylivilkkaus), mutta ne eivät sinänsä kuulu autismiin. Tarkkaavaisuushäiriö voi olla ihmisellä ilman autismia tai aspergeria.ADHD/Autismi kuuluvat mielenterveýshäiriöihin tautiluokituksessa.
- aune
DG:t kirjoitti:
ADHD/Autismi kuuluvat mielenterveýshäiriöihin tautiluokituksessa.
kun perushoitaja lähtee lukemaan kansainvälistä tautiluokitusta. Suljepas ne kannet ja anna jonkun asiaan perehtyneen lukea sitä kirjaa.
ICD-10:n määritelmässä autismi kuuluu ryhmään Psyykkisen kehityksen häiriöt F80-F89, ruotsiksi: Störningar i psykologisk utveckling (luokitus on vuodelta 1995).
F84 on Laaja-alaiset kehityshäiriöt, ja siellä on eri autismin muodot ja myös Aspergerin oireyhtymä.
Kyse ei ole mielenterveyden häiriöstä.
ADHD kuuluu pääryhmään Tavallisesti lapsuus- tai nuoruusiässä alkavat käytös- ja tunnehäiriöt F90-F98. Siellä F90 eli Hyperkineettiset häiriöt.
Tässäkään ei kyse ole mielenterveyden häiriöstä. - Pörssipelurit voittaa
aune kirjoitti:
kun perushoitaja lähtee lukemaan kansainvälistä tautiluokitusta. Suljepas ne kannet ja anna jonkun asiaan perehtyneen lukea sitä kirjaa.
ICD-10:n määritelmässä autismi kuuluu ryhmään Psyykkisen kehityksen häiriöt F80-F89, ruotsiksi: Störningar i psykologisk utveckling (luokitus on vuodelta 1995).
F84 on Laaja-alaiset kehityshäiriöt, ja siellä on eri autismin muodot ja myös Aspergerin oireyhtymä.
Kyse ei ole mielenterveyden häiriöstä.
ADHD kuuluu pääryhmään Tavallisesti lapsuus- tai nuoruusiässä alkavat käytös- ja tunnehäiriöt F90-F98. Siellä F90 eli Hyperkineettiset häiriöt.
Tässäkään ei kyse ole mielenterveyden häiriöstä.http://www.yleradio1.fi/yhteiskunta/puheenvuorot/id2421.shtml
- aune
Pörssipelurit voittaa kirjoitti:
http://www.yleradio1.fi/yhteiskunta/puheenvuorot/id2421.shtml
napakka vastaus :D
- teille kaikille
autisteja kirjoitti:
...
..on Ahonen& Aro toimittama oppimisvaikeudet-teos. Siinä nuo tässäkin mainitut termit määritellään oikein ja selkeästi. huolimatta siitä, että vanhempi on oman lapsensa asiantuntija, ei hänellä välttämättä ole mitään todellista tiedetietoa asiasta. Tässäkin keskustelussa menevät vellit ja puurot pahasti sekaisin. Viestin aloitus oli kuitenkin KÄYTÄNNÖN ASIAA, sitä, jota jokainen teistä osaa. Jättäkää pliis hiusten halkominen ja pidättäytykää käytännön asioissa. Aika monella ammattilaisellakin on ihan väärät olettamukset ADD, AS-, ADHD ja Asperger-tyypeistä & niiden määrittelyistä.
Terkuin tämän alan toivottavsti asiantuntija - Ettäs tiiättä
pitäisi perustella kirjoitti:
asiaa jota olen aina pitänyt itsestäänselvänä.
http://www.autismisaatio.fi/?s1=6&s2=
Autismisäätiö lienee ainakin tarpeeksi asiantuteva lähde.
Monelle jolla on ADHD, on myös paljon AS -oireita. No, joka tapauksessa ADD kuin myös se vilkkaampi muoto ADHD kuuluvat autismin kirjoon.
Googlettamalla autismin kirjo löytyy paljon tietoa asiasta.http://fi.wikipedia.org/wiki/Autismin_kirjo
Tuolta voi käydä kattomassa ainaki noita koodeja.
Autismi on F84.0
ja siellä on muitenki autisminsukuisia sairauksia, mutta AD/HD:ta siellä ei oo.
ADHDn tautiluokitus on F90.0
Molemmat on neurologisia ongelmia, mutta ne ei istu saman puun oksilla.
Ja meidän perheestä näitä löytyy kaikkia. Yhdeltä molemmat..ADHD ja Asperger - veetin äiti
Autismin kirjo kirjoitti:
Minä kirjoitinkin nimenomaan autismin kirjosta.
Voit lukea aikaisemmat viestini jos haluat.
Käy vielä siellä linkissä jonka laitoin. Kohdassa ADD on linkki myös. Siellä lukee: ADD:ta sairastavissa on kahta päätyyppiä. Toinen tyyppi on inattentiivinen ja sisäänpäinvetäytynyt, toinen impulsiivinen ja hyperaktiivinen.
No, en tosiaan jaksa asiaa enempää puida. Impulsiivinen ja hyperaktiivinen on se ADHD ja inattentiivinen on sisäänpäinvetäytynyt eli ADD.
Mutta se siitä. En enempää tätä kommentoi.minä en enää jaksa väitellä.jos joku teistä oikeesti on vaikesti autistisen lapsen äiti,ja haluaa muuten,niin enkelimäisen lapsen luonteenseen mutta...ikävä kyllä selittämättömiin raivareihin,jotka kohdistuvat häneen itseensä,lähinnä poskia hakkaamaalla.poika 7v.minimerkki Veetin äiti
- Helvetin läpikäynyt
vanhemmat kirjoitti:
Superkasvattajan neuvot syyllistävät meitä kaikkia. Niitä ei ole todellakaan helppo noudattaa nykyisessä tehokkuutta puhkuvassa yhteiskunnassa. Mutta on vielä kiireettömiäkin ympäristöjä, joissa vanhemmillakin on aikaa toimia superkasvattajina.
Aika on kaiken avain. Kiire sulkee ja aika avaa lukon. Holding rikkoo oven - se on äärimmäinen keino. Olisiko sittenkin parempi kutsua seppä. Mutta kumpaa tarvitaan kelloseppää, vai lukkoseppää? Vaiko molempia?Meillä raivarit jäi kokonaan pois ja koko lapsi muuttui ruokavalion myötä. Vilkkaasta, keskittymiskyvyttömästä ja 0-100 sekunnista kiihtyvästä lapsesta tuli rauhallinen ja keskittymiskykyinen. Maito ja kaura totaalisesti pois. (huom. perehdy missä maitoa on "piilossa" mm. kaseiini, herajauhe, toffee, pinaattiletut). Tästä syystä olemme alkaneet tehdä suurimman osan ruuasta alusta loppuun asti itse, koska haluamme lapsemme voivan mahdollisimman hyvin. Välttäkää turhia lisäaineita ja muita kemikaali yms. altistuksia. Oman perheen kohdalla on välillä vaikeaa enää muistaa miten vaikeaa on ollut ennen kuin löydettiin tämä ruokavalio. Terapioissa käytiin vuosia ja ainoa mistä selkeästi oli hyötyä oli itse maksettu (suurhelsingin sensomotorinen keskus).
Tulokset ei näy heti. Lisäksi kannattaa ottaa rinnalle lapsen monivitamiinivalmiste gefilus. Samoin rasvahappoihin kannattaa perehtyä.
*googlaa maidottomia blogeja, joista saa hyviä vinkkejä esim. pizzaan "soijamozzarella"
*tutkikaa asioita, älkää luovuttako. Lapsellanne on vain teidät!
* Virallinen lääketiede on jäänyt jälkeen ravitsemuksen vaikutuksista Suomessa jo aikoja sitten. Samoin esim. amalgaanin, alumiinin yms. suhteen. - typeryskö?
ADHD -pojan äiti kirjoitti:
Kyllä ADHD kuuluu nimenomaan autismin kirjoon.
Kunpa se olisikin "psyykkinen tila" jota voitaisiin psykoterapialla auttaa."Kyllä ADHD kuuluu nimenomaan autismin kirjoon."
Paskaa. - :)
Hannah kirjoitti:
Minä taas en ole koskaan kuullut,että psykoterapiasta olisi ollut käytännössä mitään apua autistien käytösongelmissa. Tytär on käynyt vuosia musiikkiterapiassa (omaa absoluuttisen sävelkorvan terapeutin mukaan) ja hän rakastaa sitä. En ole asiantuntija musiikkiterapian suhteen enkä näin ollen voi sanoa, mitä se on vaikuttanut käytökseen kun terapia on ollut tyttärellä "aina" (alkoi pari kuukautta diagnoosin jälkeen).
Vasta parina viime vuotena tyttären kanssa on pystytty keskustelemaan jälkeenpäin raivareista,joihin ei päällisin puolin ollut mitään syytä. Tytär muistaa täyspultit monenkin vuoden takaa ja syyn niihin (joskus syy vain oli että kiukutti) mutta ei kykene edelleenkään useimmiten estämään raivarin tuloa odottamattomassa tilanteessa vaikka kykeneekin ilmaisemaan jo varsin mainiosti omat tarpeensa ja tunnetilansa kateutta myöten. Väkivaltaisuus alkoi kohdistua muutama vuosi arvaamatta täysin vieraisiin lapsiin ja siitä syystä aloitettiin Risperdal-lääkitys mikä onkin sopinut hänelle hyvin. Lääke ei väsytä tai vaikuta millään lailla tytön persoonaan mutta on vienyt terän räjähtävältä väkivaltaisuudelta. Se mitä kysyit siitä, kuinka itsepäinen tytär on vaatimuksissaan, on kai siitä kiinni kuinka tärkeä asia on tyttären mielestä kyseessä. Hän ei ole kovin vaativa onneksi, ja karkkihylly-syndrooma meni ohi jo pienenä kun totutimme kaikki lapset siihen, ettei karkkia tipu kuin joskus viikonloppuna. Mutta syyllistyn kyllä lahjontaan varsin usein; tytär kuitenkin osaa ainakin jonkin verran skarpata käytöstään eli estämään raivareitaan kun tilanteen selostaa tarkasti etukäteen tai kyseessä on tuttu ympäristö mutta autisti kun on, miksi hän niin tekisi kun empatiakyky ja lojaalisuus ovat tuntemattomia käsitteitä. Joten motiivina täytyy olla konkreettinen palkkio. Niinpä kun lupaan jäätelön kauppareissun päätteeksi (tyttären täytyy koota apuna tavaroita) jos hän käyttäytyy kuten "muutkin trendikkäät nuoret naiset" ja maksaa kassalla (tietty minun pussistani;))),yleensä reissu onnistuu erinomaisesti. Vaikeudet tulevat bussin odottelussa, kuumassa säässä, siinä vaiheessa kun tytär muistaa että kaupassa oli jotain jota hän olisi tahtonut muttei saanut koska oli sovittu ettei tällä kertaa saa muuta kuin jäätelön...mikä tahansa aika irrationaalinen syy voi olla raivarin aihe...
Täytyy kertoa vielä, että perusluonteeltaan tyttäreni on suloinen ja rauhallinen, pohdiskeleva ja oudolla tavalla myös verbaalisesti lahjakas; hän keksii uusia määritelmiä ja sanoja asioille. Yleensä nämä määritelmät ovat hulvattoman hauskoja koska tyttärellä on varsin hyvä huumorintaju. Ongelmakäyttäytyminen on vain osa hänen persoonaansa. Hyvinä päivinä eikä kaikkina huonoinakaan kukaan ulkopuolinen ei huomaa mitään ihmeellistä hänessä;päinvastoin. Kahteen "terveeseen"lapseeni verrattuna hän on erittäin kypsä ja hyväkäytöksinen. Hän osaa itse pitää yllä keskustelua aikuisen kanssa, aiheet nyt ovat vain hieman erikoisia joskus...
Tytär on siis nyt murrosiässä (12-vuotias). En ole huomannut muuta muutosta kuin että silloin kun ne raivarit tulevat, tytär ei enää selkeästi osaa sanoa niille syytä. Tai en minä tiedä, voiko niitä enää varsinaisesti yleisesti kutsua raivareiksi:täyspulttien lisäksi ja osittain niitä korvaamaan on tullut pitkäkestoista karjuntaa siitä kuinka hän vihaa vanhempia eikä mene enää kouluun, ovet paukkuu tosi rankasti,tavaroita särkyy, riitelyä sisarusten kanssa jne. Muuten ihan samanlaista kuin vuotta vanhemmalla isosiskolla mutta asteen verran rajumpaa. Sama hormonimyrsky joka koettelee muitakin murkkuikäisiä, koettelee autisteja yhtäläisesti.
Kielellinen kehitys on hidastunut; terveet samanikäiset kun kehittyvät tässä iässä nopeammin. Tuo lahjonta-juttu johon yllä viittasin, kulkee kauniimmalla nimellä eli palkkio-järjestelmä. Se on käytössä myös koulussa (tytär on autistien luokalla) ja tarkoittaa sitä, että sekä aamupäivällä että iltapäivällä on mahdollisuus ansaita porkkana (=2 porkkanaa/päivä) ja perjantaina, jos on kasassa vähintään 5 porkkanaa, iltapäivähoidossa on palkkiotunti jolloin palkkion ansainneet tekevät jotain erityisen kivaa, käsittääkseni jokaisen kanssa erikseen tehdään jotain. "Rangaistus" on siis palkkiotta jääminen jos koko viikko on mennyt vähän poskelleen. Hyvään käytökseen kuuluu mm. se, että tunnilla ei kiroilla tai puhuta alatyyliin, raivoamiset luonnollisesti pannassa, annetaan opiskelurauha luokkatovereille yms. ihan tavallista. Ylimääräisiäkin porkkanoita voi ansaita esim. erityisestä huomaavaisuudesta luokkatovereita kohtaan. Mielestäni järjestelmä on nokkela ja se käsittääkseni ulotetaan tarvittaessa kaikkialle, missä ongelmakäyttäytymistä esiintyy; koulutasolla joko kollektiivisesti tai yksilöllisesti.
Tuli aika pitkä kirjoitus mutta toivottavasti tässä oli jotain joka rohkaisee samojen ongelmien kanssa painiskelevia. Olen joutunut (enkä varmasti ole ainoa) kammottaviin tilanteisiin julkisilla paikoilla tyttäreni kanssa. Pahin oli kai pari vuotta sitten uimahallissa; tyttären uimalaseista katkesi se pään ympäri menevä hihna. Arvata kai saattaa miten kävi:aivan jumalaton pultti. Vieras lapsi tarjosi omia lasejaan tilalle:ei kelvannut. Sain raahattua ja tönittyä tyttären pesuhuoneeseen jossa hän kirkui ja sylki muiden asiakkaiden päälle ja aikoi hyökätä erään pikkutytön kimppuun. Sain kädestä kiinni ja painoin hänet lattiaa vasten jotta sain pidettyä häntä aloillaan (tietenkään minulla ei ollut mitään peittoa mukana). Tytär kirkui edelleen ja mietiskelin kuinkahan kauan minun täytyy olla tässä ihmisten töllisteltävänä. Kaksi naista alkoi vaatia minua päästämään irti tyttärestä koska"tuo huuto häiritsee muita asiakkaita". Yritin kirkumisen lomaan selittää lyhyesti tilannetta mutta tietenkään sitä ei kuultu. Naiset tulivat esittämään vaatimuksensa pontevammin lähemmäs ja tytär ehti potkaista toista ja sylkeä molempien päälle. Naiset perääntyivät ja ilmoittivat hakevansa vartijan. Silloin hoksasin keinon:tytär nimittäin inhoaa vieraita miehiä. Sanoin tyttärelle: Kuulithan sinä:nyt nuo naiset menevät hakemaan ison karvaisen MIESvartijan ja se pitää sinusta kiinni niin kauan että rauhoitut ja päästään pukemaan. "EIIIIIIII.."Tytär lopetti nikotellen huutonsa ja pakotti itsensä rauhoittumaan hieman. Kotia päästiin lopulta vaikkakin vähän takkuili edelleen.
Huolimatta edellisen kaltaisista tilanteista olen kuitenkin sitkeästi pyrkinyt liikkumaan tyttäreni kanssa siellä missä muutkin ikäisensä käyvät. Ikävä kyllä yhteiskuntaa ei voi vaatia sopeutumaan autistin vaatimuksiin ympäristön suhteen muuta kuin rajoitetusti, joten ainoa mahdollisuus on, että autisti sopeutuu yhteiskuntaan. Eristämällä autisti kotiinsa ja kouluun tämä sopeutuminen ei todellakaan onnistu. Elämä vakiintuneimmillaankin on joskus yllätyksiä täynnä: kyllä autistikin voi tämän oppia mutta se on kyllä tavattoman hidas ja raskas prosessi...No...raivarit taitavat olla sitä turhautumista kun itse kykenee loogisesti ymmärtämään asioita ja omat vanhemmat eivät...se on kamalaa kun omat vanhemmat kasvattavat tajuamatta, että eivät tajua kuinka viksu se oma lapsi onkaan. Siinä sitä sitten koetat niellä käsittämättömiä epäloogisuuksia vanhemmiltasi, jotka valtaakäyttäen pakottavat sinut hyväksymään tyhmyyksiä. Tämä on surullista, mutta raivarit onneksi helpottavat oloa, vaikka saavat vanhemmat taas pohtimaan niiden johtuvan ties mistä...Lapsesi siis on älykäs ja turhautuu kun vanhemmat eivät ole...siis yhtä älykkäitä ja surullisimmissa tapauksissa vanhemmat ovat jopa älyllisesti kovin kaukana lapsensa tasosta.
- assipoika 3 v
:) kirjoitti:
No...raivarit taitavat olla sitä turhautumista kun itse kykenee loogisesti ymmärtämään asioita ja omat vanhemmat eivät...se on kamalaa kun omat vanhemmat kasvattavat tajuamatta, että eivät tajua kuinka viksu se oma lapsi onkaan. Siinä sitä sitten koetat niellä käsittämättömiä epäloogisuuksia vanhemmiltasi, jotka valtaakäyttäen pakottavat sinut hyväksymään tyhmyyksiä. Tämä on surullista, mutta raivarit onneksi helpottavat oloa, vaikka saavat vanhemmat taas pohtimaan niiden johtuvan ties mistä...Lapsesi siis on älykäs ja turhautuu kun vanhemmat eivät ole...siis yhtä älykkäitä ja surullisimmissa tapauksissa vanhemmat ovat jopa älyllisesti kovin kaukana lapsensa tasosta.
Erityislapsista sekä heidän vanhemmistaan omakohtaista kokemusta vuosien ajalta
Laitetaanko osoitteita? - Slummi palkka Vammasille
Paljonko Työosuusrahassani on tunti palkka.Kun tienaat sitä kuukaudessa 30 Euroa.
- Vammaislakien kärsimys
Slummi palkka Vammasille kirjoitti:
Paljonko Työosuusrahassani on tunti palkka.Kun tienaat sitä kuukaudessa 30 Euroa.
Onko 30 euroa kuukaudessa Työosuusrahaa päivässä noin 1,5 euroa?
- Työosuusrahaa Vastaan
Vammaislakien kärsimys kirjoitti:
Onko 30 euroa kuukaudessa Työosuusrahaa päivässä noin 1,5 euroa?
Koska Eduskunta kytkee pois nää Työosuusrahat ja leikkaavat Autismisäätiöltä pois liikevaihtoa 50% Verotuloiksi.Niinsaadaan Talous tasapainoon Suomessa Valmennuksessa.
- Anonyymi
Helvetin läpikäynyt kirjoitti:
Meillä raivarit jäi kokonaan pois ja koko lapsi muuttui ruokavalion myötä. Vilkkaasta, keskittymiskyvyttömästä ja 0-100 sekunnista kiihtyvästä lapsesta tuli rauhallinen ja keskittymiskykyinen. Maito ja kaura totaalisesti pois. (huom. perehdy missä maitoa on "piilossa" mm. kaseiini, herajauhe, toffee, pinaattiletut). Tästä syystä olemme alkaneet tehdä suurimman osan ruuasta alusta loppuun asti itse, koska haluamme lapsemme voivan mahdollisimman hyvin. Välttäkää turhia lisäaineita ja muita kemikaali yms. altistuksia. Oman perheen kohdalla on välillä vaikeaa enää muistaa miten vaikeaa on ollut ennen kuin löydettiin tämä ruokavalio. Terapioissa käytiin vuosia ja ainoa mistä selkeästi oli hyötyä oli itse maksettu (suurhelsingin sensomotorinen keskus).
Tulokset ei näy heti. Lisäksi kannattaa ottaa rinnalle lapsen monivitamiinivalmiste gefilus. Samoin rasvahappoihin kannattaa perehtyä.
*googlaa maidottomia blogeja, joista saa hyviä vinkkejä esim. pizzaan "soijamozzarella"
*tutkikaa asioita, älkää luovuttako. Lapsellanne on vain teidät!
* Virallinen lääketiede on jäänyt jälkeen ravitsemuksen vaikutuksista Suomessa jo aikoja sitten. Samoin esim. amalgaanin, alumiinin yms. suhteen.Entä jos lapsi ei syö muuta kun maitoa, ranskalaisia, kananugeteja ja kalapuikkoja?
- Anonyymi
Hannah kirjoitti:
Minä taas en ole koskaan kuullut,että psykoterapiasta olisi ollut käytännössä mitään apua autistien käytösongelmissa. Tytär on käynyt vuosia musiikkiterapiassa (omaa absoluuttisen sävelkorvan terapeutin mukaan) ja hän rakastaa sitä. En ole asiantuntija musiikkiterapian suhteen enkä näin ollen voi sanoa, mitä se on vaikuttanut käytökseen kun terapia on ollut tyttärellä "aina" (alkoi pari kuukautta diagnoosin jälkeen).
Vasta parina viime vuotena tyttären kanssa on pystytty keskustelemaan jälkeenpäin raivareista,joihin ei päällisin puolin ollut mitään syytä. Tytär muistaa täyspultit monenkin vuoden takaa ja syyn niihin (joskus syy vain oli että kiukutti) mutta ei kykene edelleenkään useimmiten estämään raivarin tuloa odottamattomassa tilanteessa vaikka kykeneekin ilmaisemaan jo varsin mainiosti omat tarpeensa ja tunnetilansa kateutta myöten. Väkivaltaisuus alkoi kohdistua muutama vuosi arvaamatta täysin vieraisiin lapsiin ja siitä syystä aloitettiin Risperdal-lääkitys mikä onkin sopinut hänelle hyvin. Lääke ei väsytä tai vaikuta millään lailla tytön persoonaan mutta on vienyt terän räjähtävältä väkivaltaisuudelta. Se mitä kysyit siitä, kuinka itsepäinen tytär on vaatimuksissaan, on kai siitä kiinni kuinka tärkeä asia on tyttären mielestä kyseessä. Hän ei ole kovin vaativa onneksi, ja karkkihylly-syndrooma meni ohi jo pienenä kun totutimme kaikki lapset siihen, ettei karkkia tipu kuin joskus viikonloppuna. Mutta syyllistyn kyllä lahjontaan varsin usein; tytär kuitenkin osaa ainakin jonkin verran skarpata käytöstään eli estämään raivareitaan kun tilanteen selostaa tarkasti etukäteen tai kyseessä on tuttu ympäristö mutta autisti kun on, miksi hän niin tekisi kun empatiakyky ja lojaalisuus ovat tuntemattomia käsitteitä. Joten motiivina täytyy olla konkreettinen palkkio. Niinpä kun lupaan jäätelön kauppareissun päätteeksi (tyttären täytyy koota apuna tavaroita) jos hän käyttäytyy kuten "muutkin trendikkäät nuoret naiset" ja maksaa kassalla (tietty minun pussistani;))),yleensä reissu onnistuu erinomaisesti. Vaikeudet tulevat bussin odottelussa, kuumassa säässä, siinä vaiheessa kun tytär muistaa että kaupassa oli jotain jota hän olisi tahtonut muttei saanut koska oli sovittu ettei tällä kertaa saa muuta kuin jäätelön...mikä tahansa aika irrationaalinen syy voi olla raivarin aihe...
Täytyy kertoa vielä, että perusluonteeltaan tyttäreni on suloinen ja rauhallinen, pohdiskeleva ja oudolla tavalla myös verbaalisesti lahjakas; hän keksii uusia määritelmiä ja sanoja asioille. Yleensä nämä määritelmät ovat hulvattoman hauskoja koska tyttärellä on varsin hyvä huumorintaju. Ongelmakäyttäytyminen on vain osa hänen persoonaansa. Hyvinä päivinä eikä kaikkina huonoinakaan kukaan ulkopuolinen ei huomaa mitään ihmeellistä hänessä;päinvastoin. Kahteen "terveeseen"lapseeni verrattuna hän on erittäin kypsä ja hyväkäytöksinen. Hän osaa itse pitää yllä keskustelua aikuisen kanssa, aiheet nyt ovat vain hieman erikoisia joskus...
Tytär on siis nyt murrosiässä (12-vuotias). En ole huomannut muuta muutosta kuin että silloin kun ne raivarit tulevat, tytär ei enää selkeästi osaa sanoa niille syytä. Tai en minä tiedä, voiko niitä enää varsinaisesti yleisesti kutsua raivareiksi:täyspulttien lisäksi ja osittain niitä korvaamaan on tullut pitkäkestoista karjuntaa siitä kuinka hän vihaa vanhempia eikä mene enää kouluun, ovet paukkuu tosi rankasti,tavaroita särkyy, riitelyä sisarusten kanssa jne. Muuten ihan samanlaista kuin vuotta vanhemmalla isosiskolla mutta asteen verran rajumpaa. Sama hormonimyrsky joka koettelee muitakin murkkuikäisiä, koettelee autisteja yhtäläisesti.
Kielellinen kehitys on hidastunut; terveet samanikäiset kun kehittyvät tässä iässä nopeammin. Tuo lahjonta-juttu johon yllä viittasin, kulkee kauniimmalla nimellä eli palkkio-järjestelmä. Se on käytössä myös koulussa (tytär on autistien luokalla) ja tarkoittaa sitä, että sekä aamupäivällä että iltapäivällä on mahdollisuus ansaita porkkana (=2 porkkanaa/päivä) ja perjantaina, jos on kasassa vähintään 5 porkkanaa, iltapäivähoidossa on palkkiotunti jolloin palkkion ansainneet tekevät jotain erityisen kivaa, käsittääkseni jokaisen kanssa erikseen tehdään jotain. "Rangaistus" on siis palkkiotta jääminen jos koko viikko on mennyt vähän poskelleen. Hyvään käytökseen kuuluu mm. se, että tunnilla ei kiroilla tai puhuta alatyyliin, raivoamiset luonnollisesti pannassa, annetaan opiskelurauha luokkatovereille yms. ihan tavallista. Ylimääräisiäkin porkkanoita voi ansaita esim. erityisestä huomaavaisuudesta luokkatovereita kohtaan. Mielestäni järjestelmä on nokkela ja se käsittääkseni ulotetaan tarvittaessa kaikkialle, missä ongelmakäyttäytymistä esiintyy; koulutasolla joko kollektiivisesti tai yksilöllisesti.
Tuli aika pitkä kirjoitus mutta toivottavasti tässä oli jotain joka rohkaisee samojen ongelmien kanssa painiskelevia. Olen joutunut (enkä varmasti ole ainoa) kammottaviin tilanteisiin julkisilla paikoilla tyttäreni kanssa. Pahin oli kai pari vuotta sitten uimahallissa; tyttären uimalaseista katkesi se pään ympäri menevä hihna. Arvata kai saattaa miten kävi:aivan jumalaton pultti. Vieras lapsi tarjosi omia lasejaan tilalle:ei kelvannut. Sain raahattua ja tönittyä tyttären pesuhuoneeseen jossa hän kirkui ja sylki muiden asiakkaiden päälle ja aikoi hyökätä erään pikkutytön kimppuun. Sain kädestä kiinni ja painoin hänet lattiaa vasten jotta sain pidettyä häntä aloillaan (tietenkään minulla ei ollut mitään peittoa mukana). Tytär kirkui edelleen ja mietiskelin kuinkahan kauan minun täytyy olla tässä ihmisten töllisteltävänä. Kaksi naista alkoi vaatia minua päästämään irti tyttärestä koska"tuo huuto häiritsee muita asiakkaita". Yritin kirkumisen lomaan selittää lyhyesti tilannetta mutta tietenkään sitä ei kuultu. Naiset tulivat esittämään vaatimuksensa pontevammin lähemmäs ja tytär ehti potkaista toista ja sylkeä molempien päälle. Naiset perääntyivät ja ilmoittivat hakevansa vartijan. Silloin hoksasin keinon:tytär nimittäin inhoaa vieraita miehiä. Sanoin tyttärelle: Kuulithan sinä:nyt nuo naiset menevät hakemaan ison karvaisen MIESvartijan ja se pitää sinusta kiinni niin kauan että rauhoitut ja päästään pukemaan. "EIIIIIIII.."Tytär lopetti nikotellen huutonsa ja pakotti itsensä rauhoittumaan hieman. Kotia päästiin lopulta vaikkakin vähän takkuili edelleen.
Huolimatta edellisen kaltaisista tilanteista olen kuitenkin sitkeästi pyrkinyt liikkumaan tyttäreni kanssa siellä missä muutkin ikäisensä käyvät. Ikävä kyllä yhteiskuntaa ei voi vaatia sopeutumaan autistin vaatimuksiin ympäristön suhteen muuta kuin rajoitetusti, joten ainoa mahdollisuus on, että autisti sopeutuu yhteiskuntaan. Eristämällä autisti kotiinsa ja kouluun tämä sopeutuminen ei todellakaan onnistu. Elämä vakiintuneimmillaankin on joskus yllätyksiä täynnä: kyllä autistikin voi tämän oppia mutta se on kyllä tavattoman hidas ja raskas prosessi...Voiko uimahallitapahtuman kaltaisessa tilanteessa vieras ihminen auttaa jotenkin? Onko parempi, että vieraat ihmiset antavat tilaa ja aikaa poistumalla hetkeksi samasta tilasta vai tarvitseeko kohtauksen saaneen läheinen/avustaja lisäkäsiä tai silmäpareja valmiina lisäavun hälyttämiseen? Vai onko jokainen tilanne niin erilainen, että kannattaa kysyä aina erikseen?
- Anonyymi
ADHD -pojan äiti kirjoitti:
Kyllä ADHD kuuluu nimenomaan autismin kirjoon.
Kunpa se olisikin "psyykkinen tila" jota voitaisiin psykoterapialla auttaa.Se on neuropsykologinen oire ihmisellä
- lastasi
Raivarit eivät ole mikään itsestäänselvyys. Ne ovat oireita väärinymmärryksestä. Autistisen lapsen kommunikointikeinot ovat erilaiset ja puutteelliset verrattuna muihin lapsiin. Kun hänen tarpeenilmaisua ei huomata, lopulta lapsi oppii, että vain raivari auttaa. Toistuvat raivarit on merkki tästä.
Raivareita voidaan analysoida pitämällä raivaripäiväkirjaa. Milloin ja missä ne tapahtuu. Ne voi tapahtua esimerkiksi kaupassa. Mikä lasta kaupassa ahdistaa? Virheellisesti luullaan, että lapsi kiristää käytöksellään karkkeja, mutta alkuperäinen syy on usein aivan toinen.
Karkit tulivat kuvioon, kun vanhempi yritti tyynnyttää lastaan niillä ja niistä tuli tapa, josta ei päästä eroon. Autistinen lapsi on usein herkkä mm. koville äänille ja kirkkaille valoille. Väentungoskin ahdistaa. Paras keino on jättää marketit väliin ja käydä tutussa kotoisassa lähikaupassa.
Herkisty, anna aikaa ja seuraa lastasi niin opit, kuinka lapsi ilmaisee tarpeensa. Autistinen lapsi ilmaisee itseään aluksi niin heikosti ja viiveellä, ettei vanhempi sitä kiireessään huomaa. Nämä merkit jää helposti huomaamatta, koska lapsen ilmeistäkään ei voi päätellä, mitä tämän mielessä liikkuu. Tai ymmärretään väärin se mitä hän yrittää viestiä.- vaikeudet
turhauttavat, kun ei saa tarpeitaan ilmaistua varsinkin puhumattomalla autistilla. Liika arvuuttelu ei ole hyvästä. Kommunikaatio tärkein asia autistin kuntoutuksessa ja koulunkäynnissä. Etsittävä kullekin sopivat keino, oli se sitten kuvat tai kirjoittaminen tms.
- toimii...
Superäidin laserkatse on taas havainnut raivoavan kullannupun... Nyt on hyvät neuvot kalliit. Mutta liian myöhäistä peitot ja matot jäi kotiin. Mitä tehdä...
----------
Superäiti miettii....
----------
Niin periaatteessa autistinen lapsi rakastaa selkeitä konkreettisia rakenteita ja järjestystä. Hän on hukassa, jos elämä on liian kaoottista ja ennakoimatonta. Tätä ennakointia, suunnitelmallisuutta voidaan valjastaa myös raivareiden hallintaan ja lopulta myös ehkäisyyn.
Lapsen kanssa voidaan etukäteen sopia, miten toimitaan raivarin iskiessä. Kotona sovitaan, että lapsi menee omaan tilaansa. Jos kotona ei ole muuta tilaa, niin saunan lauteet, komero ja vessakin kelpaa. Mutta mitä tehdä, kun ollaan ulkona. Sovitaan, että mennään pois siitä tilasta, jossa raivari tulee. Ja etsitään joku rauhallinen tila, jossa lapsi saa rauhoittua.
---------
Lapsi on siis saatava pikaisesti pois paikasta, missä hän nyt on. Melumörkö ahdistaa lasta. Superäiti toimii...
---------
Hän nappaa lapsen syliinsä ja yhdessä vilauksessa ollaan rauhallisilla laitumilla...- Hannah
Superäidin kaaliin nyt ei kertakaikkiaan tunnu menevän näköjään mikään.Mitä ilmeisimmin hän ei ole äiti lainkaan,saati autistisen lapsen vanhempi tai millään lailla heidän kanssaan tekemisissä. Kuulostaa pikemminkin siltä että kyseessä taas joku kaikentietävä toisen vuoden psykologian opiskelija, joka on suorittanut ensimmäisen kurssinsa erityispedagogiikassa. Todennäköisesti joku alempi koulutusaste kuitenkin kyseessä. Yleistys "Autistinen lapsirakastaa konkreettisia rakenteita ja järjestystä" on ollut itsestäänselvyys autistien kuntoutuksessa jo vuosia. Eli mahdollisimman selkeä struktuuri ja ennalta arvattavuus;mitä vaikeammin autistinen lapsi,sen tiukempi struktuuri.
Jos kaikki olisikin yhtä yksinkertaista kuin "superäidin" ajattelukyky niin ns.ennakoinnilla ja "etukäteen sopimalla" (kuinka tämä onnistuu autistin kanssa joka ei ymmärrä puhetta/kuvia lainkaan, kun kaikilla autisteilla on ainakin jonkin verran vaikeuksia juuri tällä alueella) autisteja (tai muitakaan vaikean neurogisen vamman omaavia lapsia) ei tarvitsisi lainkaan määritellä vaikeasti vammaisiksi. hehän pärjäisivät tavallisessa yhteiskunnassa vain sillä, että tyhmät äidit ja isät viimein oppisivat toimimaan yhtä viisaasti kuin armoitettu "superäiti". Kuinka olemmekaan kärsineet itse turhaan ja aiheuttaneet turhaan myös kärsimystä rakkaille raivoaville kullannupuillemme,kun emme ole ymmärtäneet ottaa onkeemme superäidin kaltaisten pseudokasvattajien kullanarvoisia neuvoja... - supermummo
Hannah kirjoitti:
Superäidin kaaliin nyt ei kertakaikkiaan tunnu menevän näköjään mikään.Mitä ilmeisimmin hän ei ole äiti lainkaan,saati autistisen lapsen vanhempi tai millään lailla heidän kanssaan tekemisissä. Kuulostaa pikemminkin siltä että kyseessä taas joku kaikentietävä toisen vuoden psykologian opiskelija, joka on suorittanut ensimmäisen kurssinsa erityispedagogiikassa. Todennäköisesti joku alempi koulutusaste kuitenkin kyseessä. Yleistys "Autistinen lapsirakastaa konkreettisia rakenteita ja järjestystä" on ollut itsestäänselvyys autistien kuntoutuksessa jo vuosia. Eli mahdollisimman selkeä struktuuri ja ennalta arvattavuus;mitä vaikeammin autistinen lapsi,sen tiukempi struktuuri.
Jos kaikki olisikin yhtä yksinkertaista kuin "superäidin" ajattelukyky niin ns.ennakoinnilla ja "etukäteen sopimalla" (kuinka tämä onnistuu autistin kanssa joka ei ymmärrä puhetta/kuvia lainkaan, kun kaikilla autisteilla on ainakin jonkin verran vaikeuksia juuri tällä alueella) autisteja (tai muitakaan vaikean neurogisen vamman omaavia lapsia) ei tarvitsisi lainkaan määritellä vaikeasti vammaisiksi. hehän pärjäisivät tavallisessa yhteiskunnassa vain sillä, että tyhmät äidit ja isät viimein oppisivat toimimaan yhtä viisaasti kuin armoitettu "superäiti". Kuinka olemmekaan kärsineet itse turhaan ja aiheuttaneet turhaan myös kärsimystä rakkaille raivoaville kullannupuillemme,kun emme ole ymmärtäneet ottaa onkeemme superäidin kaltaisten pseudokasvattajien kullanarvoisia neuvoja...Kuten autismin spektrum, myös mielipiteiden spektrum on laaja. Erityisten lasten kasvattajina emme varmaan ole ahdasmielisiä. Sydämmessämme riittää tilaa erilaisille lapsille ja erilaisille mielipiteille. Voimme oppia toinen toisiltamme!
Verkko on loistava foorum oppia erilaisista kokemuksista ja jopa teorioista. On selvää, että mitään yleistä neuvoa ei supermummollakaan ole. Jos sellainen olisi, ei tälläistä keskustelua tarvittaisi.
Kasvattajaksi kasvaa myös kasvattaja. Kavatuksessa on monia tapoja ja kulttuureja. Itseäni on kasvattajana auttanut se, että minua kasvatti vanhempien lisäksi mm. vanhemmat sisareni. Itse puolestani aloitin kasvattamalla pikkusisariani. Omien lasten kasvatusta ei tarvinnut ihan tyhjästä aloittaa. Olen nähnyt lasten kehityskaaren ihan lastenlapsiin asti.
Huomaan, että superäidilläkin on vielä oppimista - ylevän teorian viemisessä arkipäivän käytäntöön. Hannah sitä jo hienosti soveltaa kasvattajan arkipäivässä. Supermummo voi vakuuttaa, että oikealla polulla ovat molemmat!
- kentältä
Sovittiin säännöt yhdessä jalkapallosta kiinnostuneen pojan kanssa. Eli keltainen ja punainen lappu. Hyvin toimii ja lapsi lähtee ihan mielellään jäähylle saatuaan joko kaksi keltaista tai yhden punaisen.
- Hannah
Hieno homma! Idea toimii varmasti tehokkaammin kun se on linkitetty lapsen mielenkiinnon kohteisiin. Meillä yritettiin koulussa ja kotona silloin kun pictot oli vielä käytössä (lapsen ikä n.5 v.) sellaista keinoa, että oli iso kuva jossa oli kiukkuisen lapsen kuva ja siinä rasti päällä ja tätä kuvaa näytettiin kun raivari alkoi tehdä tuloaan. Tehosi muistaakseni pari kertaa. Mikähän olisi tytölle sopiva "keltainen ja punainen" lappu? Miten pissiliisat laitetaan jäähylle..;)
- Hannah
Hannah kirjoitti:
Hieno homma! Idea toimii varmasti tehokkaammin kun se on linkitetty lapsen mielenkiinnon kohteisiin. Meillä yritettiin koulussa ja kotona silloin kun pictot oli vielä käytössä (lapsen ikä n.5 v.) sellaista keinoa, että oli iso kuva jossa oli kiukkuisen lapsen kuva ja siinä rasti päällä ja tätä kuvaa näytettiin kun raivari alkoi tehdä tuloaan. Tehosi muistaakseni pari kertaa. Mikähän olisi tytölle sopiva "keltainen ja punainen" lappu? Miten pissiliisat laitetaan jäähylle..;)
..kertomatta, että meillä on saavutettu luullakseni iso edistysaskel näiden kiukkukohtausten suhteen. Tytär sai pultin kotona toissaviikolla ja sai kiilattua itsensä pakastimen(!) taakse niin,että kiilasi pakastimen irti seinästä ja potki gyprokin halki seinästä.. Kun hän rauhoittui ja keskusteli isänsä kanssa asiasta,niin hän itkien surkeasti sanoi, että "kun minulla ei ole täällä kotona paikkaa, minne mennä kun kiukuttaa". Silloin meillä välähti; koulussa raivarin saavat oppilaat menevät avustajan kanssa kellarissa olevaan pommisuojaan, jossa saa kaikessa rauhassa huutaa kiukkunsa loppuun ja rauhoittua omaan tahtiin. Nyt minä tajuan miksi tytär on välillä tunkenut itsensä johonkin pieneen paikkaan kuten täpötäyteen komeroon tai johonkin vastaavaan paikkaan. Siksi hän oli sinne pakastimenkin taakse tunkemassa. Ilmeisesti ahdistavassa mielentilassa on turvallista kun on jokin ahdas paikka jossa olla. Muistuu mieleen Temple Grandinin kokemukset joista hän kertoi kirjassaan.
No, nyt on raivattu "kiukkukaappi", vaatehuone jossa on nyt hyvin tilaa istuskella muttei juuri muuta. Kävin itse koeistumassa ja en kyllä ihmettele vaikka sinne kuohuvassa mielentilassa mielellään vetäytyykin; perheen hälinä häipyy ympäriltä, on hämärää ja hieman ahdasta mutta samalla lailla turvallinen olo kuin silloin lapsena, kun lymysin ukonilmaa piiloon komeroon.
Nyt tahdon korostaa, että "kiukkukaapin" rooli on ehdottomasti lapsen tarpeista lähtevä. Sinne EI saa käskeä menemään jos lapsi raivoaa. Hän SAA mennä sinne jos tuntee tarvetta siihen. Voihan tietysti ehdottaa, että haluaisiko hän mennä sinne. Siinä suhteessa kotona oleva tila eroaa koulun pommisuojasta, että koulussa raivoava oppilas on jo muiden turvallisuuden vuoksi pakko poistaa luokasta.
Toivoisin että keskustelu jatkuisi edelleen, koska toisten autististen lapsien vanhempien kokemukset ovat kullanarvoisia. Autismi on kuitenkin niin harvinainen vamma, että yleisesti tiedossa olevia hyviä keinoja on vähän. Ja kun kuitenkin jokainen autisti on erilainen, koska jokainen lapsi on erilainen. - näin....
Hannah kirjoitti:
Hieno homma! Idea toimii varmasti tehokkaammin kun se on linkitetty lapsen mielenkiinnon kohteisiin. Meillä yritettiin koulussa ja kotona silloin kun pictot oli vielä käytössä (lapsen ikä n.5 v.) sellaista keinoa, että oli iso kuva jossa oli kiukkuisen lapsen kuva ja siinä rasti päällä ja tätä kuvaa näytettiin kun raivari alkoi tehdä tuloaan. Tehosi muistaakseni pari kertaa. Mikähän olisi tytölle sopiva "keltainen ja punainen" lappu? Miten pissiliisat laitetaan jäähylle..;)
punainen kortti, johon piirretty =( eli suu alaspäin ja vihreä kortti, jossa hymy naama. Olipa joskus keltainenkin, joka antoi varoituksen. (liikennevalovärit =) )
- juki ll
lokin paskat.
- eräs äiti
Löysin ketjun nyt vasta ja oli pakko vastata. En kauheasti osaa neuvoja antaa, koska toimin jo vaistonvaraisesti autistisen tyttäreni (kohta 10v) saadessa "kohtauksensa".
Ketjussa on ollut joitakin erittäin hyviä tekstejä ja kuvauksia autistisen lapsen kanssa elämisestä. Esim. uimahalli -ja ruokakaupparaivarit ovat tuttuja meilläkin. Olen myös kokenut painostusta ja pahansuopia katseita ympäristön (alussa jopa sukulaisten) taholta, kun olen holdannut huutavaa, kirkuvaa, syljeksivää, kiroilevaa lastani. Mikäli hänet päästää irti, hän voi tehdä mitä vain mm. juosta auton alle, hyökätä ohikulkijoiden päälle. Hän on mm. potkaissut Särkänniemessä vauvaa päähän (vauva itki, eikä tyttäreni kestä vauvan itkua ääniyliherkkyytensä vuoksi) . Onneksi potku vain hipaisi, koska muuten vauva olisi kuollut. Hän on useita kertoja hyökännyt nimenomaan vauvojen (alle 1v) kimppuun, koska on oppinut että juuri vauvat tuottavat noita äkillisiä kiljahduksia. Onneksi viimeisestä tapauksesta on nyt jo pari vuotta ja uskon että hän nyt jo ymmärtää ettei niin saa tehdä. En kuitenkaan mene tästä takuuseen. Riittävää empatiakykyä ei ole.
Raivareita voi todellakin ennaltaehkäistä tiettyyn pisteeseen saakka, mutta se tarkoittaa sitä että äidin elämä on yhtä vaativaa kuin formulakuskin. Koko ajan on oltava varuillaan ja toiminnan täytyy tulla selkäytimestä. Sosiaalista elämää ei ole, eikä voi viettää koska kaikki äidin (minun) aikani menee tyttäreni tunnetilojen ennakoimiseen. Jos en näin tee, seuraa räjähdys ja täystuho. Koska emme kuitenkaan voi täysin lukittautua 4seinän sisälle, elämä on tosiaankin niin haastavaa, ollut jo vuosien ajan, että usein huomaan kotona käveleväni käsi suojanani, aivan kuin kävelisin risukossa. Jos esim teen hommia keittiössä ja käsittelen kuumia kattiloita tai kannan kuumaa teemukia, pidän vaistomaisesti kättä ojossa sillä puolella, missä tyttäreni on, vaikka hän olisi monen metrin päässä. Tämä siksi että hän saattaa milloin tahansa saada raivarin, tai juosta muuten vaan kohti, esim. halaamaan. Häneltä puuttuu täysin tilannetaju. Jos tässä tilanteessa rauhallisesti torjun hänet, seurauksena voi olla raivari, vaikka sanoisin kuinka selkeästi että minulla on kattilallinen kiehuvia perunoita käsissäni, enkä siksi voi halia juuri nyt. Tai jos hän ehtii läikyttää kuumaa kaakaota päälleni ja säikähdän sitä kun MINUN käteni palaa, tytär suuttuu - ja saa raivarin.
Raivareita tulee myös yllättävistä äänistä, jotka eivät muiden mielestä ole edes kovia; astioiden kilinä, naapurin koirien haukkuminen, moottoripyörä viereisellä tiellä kun ikkuna on auki, muiden yskiminen ja niistäminen. Raivari voi tulla myös kovasta pissihädästä tai hammassärystä. Joku tuolla ketjussa ehdotti että ennakoimalla voisi raivarit välttää. Hän on tervetullut meille päiväksi ja voi kertoa minulle ja tyttären hoitotiimille, terapeutille, koululle ja iltapäivähoidon henk.kunnalle, että millä tavoin ennalta ehkäisemme nämä raivarit. Otan kaiken avun kiitollisena vastaan, koska minulla on allerginen nuha ja sen vuoksi joudun tämän tästä niistelemään. Esimerkkinä voin kertoa, että lapseni 7v ajan tuntenut psykologi, joka on erittäin ammattitaitoinen ja työskentelee lastenpsykiatrian erikoisyksikössä, sanoi jo kauan sitten että hän oli aivan ymmällään tyttäreni saadessa raivarin "tyhjästä" hänen vastaanotollaan, eikä mikään mitä psyko teki, saanut tyttöä rauhoittumaan. Mitkään "normaalit" psykologiset toimintatavat eivät tehoa autistiin.
Pienempänä tyttären raivarit kestivät jopa puoli vuorokautta. Holdaamista ja mattoon käärimistä on harrastettu tuntikausia. Usein lauloin jotain monotonista, tylsää kertosäettä/laulua, mikä myös auttoi. (hiljaa hiljaa, joulunkellot kajahtaa../äiti lasta tuuditta lasta tuntureiden..) Olen ollut mustelmilla potkuista ja joutunut päivystykseen puremisvamman vuoksi.. Vielä vuosi sitten tyttö piti ottaa "vauvasykkyyn" ja tuudittaa hellästi mutta jämäkästi rauhalliseksi. Tyttö osaa puhua, mutta ei silti osaa kertoa mistä raivarit johtuvat. Olen jo oppinut "näkemään hänen lävitseen" ja lähes aina ymmärrän raivarin alkusyyn. Mutta en kuitenkaan pysty kaikkia riskitekijöitä eliminoimaan, joten on vain täytynyt kantapään kautta opetella oikeat toimintatavat.
Jatkoa seuraa kohta, kun kaikki ei mahdu tähän..- kidutettu lapsena
"Holdaamista ja mattoon käärimistä on harrastettu tuntikausia."
Mitä kammottavinta kidutusta autistiselle lapselle!!!!!!
Lastensuojelun pitäisi puuttua tähän. - vastaaja..
kidutettu lapsena kirjoitti:
"Holdaamista ja mattoon käärimistä on harrastettu tuntikausia."
Mitä kammottavinta kidutusta autistiselle lapselle!!!!!!
Lastensuojelun pitäisi puuttua tähän."Tuntikausia" ei tarkoita sitä että holdataan tuntikausia YHTEEN MENOON vaan koko elämän aikana.
Holdaaminen ja mattoon kääriminen on ainoa vaihtoehto, jos lapsi alkaa rikkoa ikkunoita, hakkaa itseään ja yrittää hypätä parvekkeelta alas. Ollut useita kertoja lastenpsykiatrian osastolla ja toimintaohjeet on saatu sieltä, sekä muilta alan asiantuntijoilta kuten autismikuntoutuksesta.
Tervetuloa meille kertomaan miten rauhoitan riehuvan lapsen? Soitanko poliisit? Lyönkö paistinpannulla päähän? - vastaa...
kidutettu lapsena kirjoitti:
"Holdaamista ja mattoon käärimistä on harrastettu tuntikausia."
Mitä kammottavinta kidutusta autistiselle lapselle!!!!!!
Lastensuojelun pitäisi puuttua tähän.Niin ja otatko itse riskin, että tyttäreni potkaisee juuri sinun vauvaasi täysillä päähän raivon vallassa? Vai onko siinäkin tapauksessa holdaaminen ilmoitettava lastensuojeluviranomaisille? Et todellakaan tiedä asiasta mitään tai olet tavannut vain "rauhallisia ja vetäytyviä" autistisia. Ikävä kaikki autistit eivät ole hiljaisia nörttejä vaan hyperaktiivisia töhöttäjiä jotka saavat raivareita ns. tyhjästä, kuten vauvan itkusta tai moottoripyörän äänistä.
- eräs äiti
Viime vuosina tilannetta on vaikeuttanut se, että tyttö on selvästikin huomannut että raivarin saadessaan hän saa äidin/ympäristön täyden huomion. Kun siis raivari alkaa, äiti alkaa holdaamaan. Mikäs siinä sitten. Vaikka lapsi tekisi töllöjä, ja häntä on siitä pakko torua, hän saa torumisesta kaoottisen raivarin joka johtaisi täystuhoon ellei häntä holdata. Lapsi voi toisaalta alkaa tehdä töllöjä sen vuoksi että häntä esim. ahdistaa suunnattomasti levoton sosiaalinen tilanne (kyläily, leikkipuisto jossa paljon metelöiviä lapsia, ruokakauppa). Töllöjen tekemisellä/kiukuttelulla on siis elimellinen taustasyy, kuten ääniyliherkkyys tai sos.taitojen puute, ja siitä seurannut ahdistuneisuus, joka johtaa raivariin. Kun sitten tässä tilanteessa lapsi saa aikuisen huomion, eikä häntä laiteta "miettimishuoneeseen/jäähylle" kuten normilapset töllöjä tehtyään tai kiukuteltuaan turhasta, autisti alkaa hallita narsistisella tavalla ympäristöään eikä opi oikean ja väärän merkitystä edes alkeellisella tasolla. Oikeasta seuraa palkkio, väärästä palkkio = äidin syli. Psykologiselta kannalta ajateltuna ja lastenpsykiatrian hoitotiimin ohjeiden mukaisesti hysteeristä, ahdistunutta lasta ei saa eristää tai hylätä, vaan hänelle täytyy asettaa rajat turvallisella tavalla. Riehuvalle autistille ei ole muuta turvallista tapaa kuin piteleminen. Tyttärelleni on riemuvoitto kun joudun keskeyttämään kotityöni ja kaiken toiminnan hänen raivarinsa rauhoittamiseksi... Hohhoijaa. Häntä ei ole koskaan saanut pysymään huoneessaan tai jäähypenkillä, koska raivarista tulee niin syvä että hän on aidosti ahdistunut ja hakkaa itseään. On usein uhannut mm. hypätä parvekkeelta alas ja huutaa että haluaa kuolla. Mitä siinä sitten teet kun olet tällaisen lapsen kanssa julkisella paikalla..?
Nyt kevään ja kesän aikana olen alkanut "torjua" tytön alkavat raivarit sanomalla napakasti " ÄITI EI NYT JAKSA RIIDELLÄ" "miksi haastat riitaa?" " onko se (kova ääni) äidin syy?" ja yrittänyt nollata koko tunnetilan. Ihan sama mitä lastenpsykiatria sanoo tällaisesta tunnetilojen nollaamisesta (lapsen hylkääminen/torjuminen?), mutta maalaisjärkeni sanoo nyt, että tyttö on niin iso että saa luvan alkaa ottaa itsekin vastuuta tunnetiloistaan, vaikka se aiheuttaisikin hänelle hylkäämiskokemuksia. Autistihan on usein emotionaalisesti pikkulapsen tasolla. Oma tyttäreni lienee nyt ns. uhmaiässä, eli 2-4v tasolla. Ja yhtä aikaa on varhainen murrosikä aiheuttamassa mylvintää sekä myrskyä.. Nyt kesällä olen kiikuttanut hänet napakasti omaan huoneeseensa joka kerta kun on alkanut turhan päiten kiukutella, vaikka se kiukku olisikin alkanut ääniyliherkkyydestä tms. Hän on niin iso (ja fiksu) että voisi opetetlla käyttämään korvatulppia, mutta ei suostu pitämään niitä. Jos sitten valitsee niiden sijaan "äänet" niin täytyy sitten myös kestää seuraukset.
Viimeksi eilen hän teki uhkauseleen, eli yritti hipaista minua. Ts. olisi halunnut lyödä mutta ei uskalla, joten läimäytti ilmaa käteni ohitse. Toistaiseksi olen saanut hänet auktoriteetillani tottelemaan mutta parin vuoden kuluttua hän on minun kokoiseni ja jos tajuaa itse sen, voi olla aggressiivinen. Yritän nyt saada hänet ruotuun että en olisi silloin pulassa. Olen yksinhuoltaja, eikä hänelle löydy sopivaa sijaisperhettä asuinalueeltamme mikäli minä en enää pärjää hänen kanssaan. Tukiperhettäkään ei tahdo löytyä, ja olen ollut välillä puolikin vuotta ilman yhtään vapaapäivää. Olen hänen omaishoitajansa siis.
Otan mielelläni neuvoja vastaan kuinka selviän alkavasta murrosiästä ja sen tuomista myrskyistä. Lapseni on minulle rakas, mutta jos hänestä tulee väkivaltainen, en pärjää hänen kanssaan.
Voimia myös ap. kirjoitajalle. En tiedä oliko tekstistäni mitään apua, ja kauhean pitkähän tämä oli.. Tyttö on tuossa vieressä pysytellyt suht hiljaa karkkien avulla, niin sain kirjoitettua ; D- äiti minäkin
.heippaHei sinulle.
En ole antamassa ohjeita sinulle,koska en itekkään tiedä mitä pitäis tehdä 32v.
fragile x-pojalleni joka saa aivan mielettömiä raivareita. Joskus auttaa kun käsken.
raivota kovenpaa. Hurskasteliat saava antaa mitä ohjeita haluavat koska he eivät
vaan tajua mitä on todellisuus raivoavan kehitysvammaisen kanssa. Kuullostan varmaan katkeralta ja taidan ollakkin ,en lastani kohtaan, vaan näitä kirjanoppineita jotka tietävät sanoa että tee näin ja näin.mutta se kun vaan ei onnistu. Äiti vaan on huono kun ei osaa, eikä ole osannut lastaan kasvattaa. Yritä kuitenkin saada tyttäresi .aikoinaan muuttamaan pois kotoa. Voi että, nyt tuli kärpänen sisälle eikä hullu äiti etes tapa sitä kun tuijottaa vaan konetta - 9 v. Autistin Äiti
Hei!
Olipa mukava lukea kirjoituksesi.
Olisi paljon kerrottavaa. Nyt tilanne on akuutti ja hyökkäyksiä tulee useaan otteeseen per päivä ja kaupassa asiointi on aika uskomatonta. Viime viikolla kävin kaupassa. Sielä oli sentään 3 vartiaa, joka piteli poikaani.
Kyllä täytyy sanoa, että turvallisesti olisi kiva käydä kaupassa joskus edes joskus...
Kädet on täynnä puremia, pään hakkaamista ja raapimista. Potkuja ja nyrkin iskuja tulee...
Tsemppiä kaikille Agressiivisten autistejen vanhemmille. Piikkejä Uni EEG:ssä ja epilepsia mahdollisuus kasvaa. - En tiedä, mistä
9 v. Autistin Äiti kirjoitti:
Hei!
Olipa mukava lukea kirjoituksesi.
Olisi paljon kerrottavaa. Nyt tilanne on akuutti ja hyökkäyksiä tulee useaan otteeseen per päivä ja kaupassa asiointi on aika uskomatonta. Viime viikolla kävin kaupassa. Sielä oli sentään 3 vartiaa, joka piteli poikaani.
Kyllä täytyy sanoa, että turvallisesti olisi kiva käydä kaupassa joskus edes joskus...
Kädet on täynnä puremia, pään hakkaamista ja raapimista. Potkuja ja nyrkin iskuja tulee...
Tsemppiä kaikille Agressiivisten autistejen vanhemmille. Piikkejä Uni EEG:ssä ja epilepsia mahdollisuus kasvaa.sain muinoin idean, mutta kauppareissut helpottuivat kun otin kerran kokeiluksi mukaan cd-korvalappustereot, ja pojan lempilevyn siihen soimaan ja aurinkolasit. Sain hänet vetämään hupun päähänsä koska ajattelin, että näin hän säästyisi pahimmilta näköärsykkeiltä, sitten musiikki soimaan ja aurinkolasit kirkkaita valoja himmentämään. Sen jälkeen ei ollut enää raivareita kaupassa kuin muutaman kerran.
Kiristyskeinona käytin surutta arkipäivän asioita. Mm. "En osta vihreää viiliä, jos et ole kauniisti". Kerran joku hienonainenasiakas tuli minua moittimaan kun lasta tuollalailla kiusaan; kerroin tälle superkasvattajalle, että poika ei tiedä, mitä tarkoittaa että äidin sydän murtuu huonosta käyttäytymisestä, mutta hän tietää mitä ei saa iltapalaksi jos venkoilee. Ja tämä vihreän viilin uhkaus toimi aina.
Koulutaximatkat olivat myös vaikeita, ennen kuin keksimme kokeille tuttua cd-soitin-kikkaa sielläkin. Taksin ikkunoista näki paljon kaikenlaista menoa (ja taksissakin), joka jäi lapsen mieleen, ja siksi olen edelleen sitä mieltä että autistilapselle olisi suurkyytejä parempi vaihtoehto henkilöautotaksi, jonka ajomatka-aika olisi lyhyempi ja rauhallisempi.
Aika on kullannut muistoja, poika täyttää pian 18v eikä häntä uskoisi samaksi tyypiksi kuin 9v sitten.
Nykyään hän käy itse kaupassa ja mielellään, kunhan ei tarvitse sovittaa vaatteita. Ja cd-playerikin on vaihtunut MP3:ksi :) - cxoxo
Autistisen lapsen yh äiti kiittelee tekstistäsi! Minulla on lapsi omaehtoinen ja murrosikä ovella.
Eniten lohduttaa ja rohkaisee just tämä että saa tietää että on muitakin, joilla on lapsen kanssa samanlaisia vaikeuksia ja samanlaisten tuntojen kanssa mennään eteenpäin toisaallakin.
Tutulta kuulostaa. Huvipuistossa käytiin mekin ja sieltä lähtiessä mentiin raivarin kourissa pitkin maata väkijoukon ihmetellessä ja kysellessä. Ja vauvoja täytyy vältellä meilläkin. Minun on aina missä tahansa vauvan ilmestyttä näköpiiriimme muistutettava lasta että vauvaan ei saa koskea tai menettää jonkun tärkeän palkkion. Järkytykseni oli äskettäin suuri kun uimahallin pukukopilla kohtasimme puolenkymmentä vauvauimaria, mutta onneksi muistutus seuraavan päivän odotetusta matkasta tehosi. Saan hallittua lapsen käytöstä kun ennekoin tilanteet ja sen mukaan kiristän palkinnoilla ja toisaalta sillä että esim. myönnyn hänen mielenkiinnon kohteisiinsa yhdessä liikuessamme. Se kyllä "syö" naista ja tilanteita tulee joita ei voi ennakoida tai jolloin hän ei kuuntele mitään vaan tekee mitä haluaa. Hän saattaa esim. yhtäkkiä juosta karkuun minulta ulkona ja sitten ei auta kuin juosta perässä.
Ihmettelen että miten et ole saanut pidettyä vapaata, miten jaksat.. Minulla on lapsi tilapäishoidossa laitoshoidossa. Eikö tallaista laitosta löydy läheltä tai kauempaa?
Kun lapsi kasvaa kokoajan enempi tajuaa tämän oman elämäntilanteensa erilaisuuden ja eristyneisyyden, mihin on tämän autismin takia joutunut. Koetan elää päivän kerrallaan. Mutta sille ei voi mitään, että mieleen hiipii ajatuksia siitä miten hallitsen aikuista autistia ja mitä sitten jos en? Mitä jos käytännön elämä supistuu tästä kuvioiltaan vieläkin pienemmäksi? - autistin äiti
cxoxo kirjoitti:
Autistisen lapsen yh äiti kiittelee tekstistäsi! Minulla on lapsi omaehtoinen ja murrosikä ovella.
Eniten lohduttaa ja rohkaisee just tämä että saa tietää että on muitakin, joilla on lapsen kanssa samanlaisia vaikeuksia ja samanlaisten tuntojen kanssa mennään eteenpäin toisaallakin.
Tutulta kuulostaa. Huvipuistossa käytiin mekin ja sieltä lähtiessä mentiin raivarin kourissa pitkin maata väkijoukon ihmetellessä ja kysellessä. Ja vauvoja täytyy vältellä meilläkin. Minun on aina missä tahansa vauvan ilmestyttä näköpiiriimme muistutettava lasta että vauvaan ei saa koskea tai menettää jonkun tärkeän palkkion. Järkytykseni oli äskettäin suuri kun uimahallin pukukopilla kohtasimme puolenkymmentä vauvauimaria, mutta onneksi muistutus seuraavan päivän odotetusta matkasta tehosi. Saan hallittua lapsen käytöstä kun ennekoin tilanteet ja sen mukaan kiristän palkinnoilla ja toisaalta sillä että esim. myönnyn hänen mielenkiinnon kohteisiinsa yhdessä liikuessamme. Se kyllä "syö" naista ja tilanteita tulee joita ei voi ennakoida tai jolloin hän ei kuuntele mitään vaan tekee mitä haluaa. Hän saattaa esim. yhtäkkiä juosta karkuun minulta ulkona ja sitten ei auta kuin juosta perässä.
Ihmettelen että miten et ole saanut pidettyä vapaata, miten jaksat.. Minulla on lapsi tilapäishoidossa laitoshoidossa. Eikö tallaista laitosta löydy läheltä tai kauempaa?
Kun lapsi kasvaa kokoajan enempi tajuaa tämän oman elämäntilanteensa erilaisuuden ja eristyneisyyden, mihin on tämän autismin takia joutunut. Koetan elää päivän kerrallaan. Mutta sille ei voi mitään, että mieleen hiipii ajatuksia siitä miten hallitsen aikuista autistia ja mitä sitten jos en? Mitä jos käytännön elämä supistuu tästä kuvioiltaan vieläkin pienemmäksi?Olen myös yksinhuoltaja. Tekstisi on niin tuttua, aivan kuin olisin sen itse kirjoittanut..
Nykyisin saan jo vapaata, kun lapselle löytyi tukiperhe. Eri asia sitten on, kuinka kauan he jaksavat häntä hoitaa.
Jos vain ehdit ja jaksat, laita minulle s-postia. Olen todella yksinäinen, koska ns. tavalliset ihmiset eivät ymmärrä tilannettani ja ystävät ovat lähes täysin kaikonneet. Eihän kukaan ulkopuolinen jaksa seurassamme lapsen poikkeavan käytöksen vuoksi. Olisi kiva vaihtaa kuulumisia ja kokemuksia, ja vaikka mennä sinne huvipuistoon joskus yhdessä, niin ei tarvitse yksin hävetä lapsen raivareita...
Mun mailiosoite: [email protected] Asun Keski-Suomessa. - :)
Huh,huh...lapsiparka...hän on täysin sinun vallankäyttösi sekä ehkäpä huonon kommunikointisi sekä ymmärtämistaitosi armoilla...mietitkö koskaan, että ehkäpä tyttäresi on sinua paljon, paljon viisaampi sekä oikeudentajuisempi ja ymmärtää sinun käytöksesi olevan väärin! Itse olet narsisti, autisti ei sitä varmastikkaan ole...anna lapsellesi tilaa ja mieti minkalainen aikuinen itse olet, kykenetkö äitinä olemaan turvallinen, luotettava ja varsinkin rehellinen...vai siirrätkö lapseen kaiken kokemasi pahan ja näet hänet vain hankalana, narsistisena...ynm. Hae ajoissa apua, jotta lapsesi saa ansaitsemansa kohtelun sekä ymmärryksen. Joskus on vain niin, että aikuisen on muututtava ei lapsen!
- C-Hki
"veetin äiti
2.7.2011 01:22
0
Sulje
minä en enää jaksa väitellä.jos joku teistä oikeesti on vaikesti autistisen lapsen äiti,ja haluaa muuten,niin enkelimäisen lapsen luonteenseen mutta...ikävä kyllä selittämättömiin raivareihin,jotka kohdistuvat häneen itseensä,lähinnä poskia hakkaamaalla.poika 7v.minimerkki Veetin äiti "
Lähdetäänpä alusta; minkälaista apua olet hakemassa, minkälaisiin ongelmiin lapsellesi/itsellesi, ja mistä kaikista paikoista olet apua yrittänyt hakea tähän mennessä vuorovaikutuksellisiin ongelmiinne? - :)))
"Hyviä vinkkejä lapsen saamiin raivokohtaus tilanteisiin. Miten rauhoitat huitovan, sylkevän ja potkivan lapsen, joka ei tunnu ymmärtävän, että lyöminen sattuu..?"
On ollut lämmittävää lukea kuinka rehellisesti autististen lasten vanhemmat ovat tällä palstalla kirjoittaneet! :) Ensimmäisenä minullekin tulee kiinnipito mieleen (fyysinen kiinnipito, painopeiton käyttö jne.). Myös mahdollinen "jäähyhuone" on toimiva. Toki aina ylimääräistä (lukollista) huonetta ei ole. Aina pitää tietenkin pyrkiä varmistamaan lapsen turvallisuus (ettei esim. lyö päätään...). Yksi asia on se, kun julkisissa paikoissa tulee niitä noloja tilanteita. Ihmiset yleisesti eivät ymmärrä tilannetta ja ovat heti soittamassa tyyliin lastensuojelua paikalle. Pienen lapsen kiinnipito on vielä suhtkoht helppoa, mutta lapsi kasvaa aikuisen kokoiseksi jossain vaiheessa. Tässä tullaan siihen dilemmaan, että autisti on isompi kokoinen kuin äiti/isä/muu. Mikä silloin neuvoksi, kun autisti "rökittää" sinut jo ihan sillä, että on isompi kokoinen?
Struktuuri, mahdollinen kuvien käyttö kommunikaation tukena, runsas liikunta (ihan tavallinen lenkkeilykin riittää) ja ennakointi (mm. päiväkirjan pito raivareista) helpottavat autistin arkea. Toki mikään näistä ei lopeta raivareita, mutta voi helpottaa elämää... Autistin perhe ja muu hoitohenkilökunta hänen ympärillään tuntevat ko. autistin ja tietävät mikä voisi toimia...
Toivon jaksamista kaikille haastavasti käyttäyvien autistien vanhemmille/sisaruksille - panostustanne pitäisi arvostaa enemmän! :))) - tarkkailija.sos.
kiinnipito, painopeitto, vanhempien raivarit, tilanteissa, huutaminen, vaatimukset käyttäytymään ym. fyysistä,henkistä väkivaltaa ja vanhentunutta tietoa autistilapsen hoidosta. ÄLKÄÄ MISSÄÄN NIMESSÄ USKOKO TUOTA SOOPAA!
- 11
Juuri näin!!
- 5
EI MISSÄÄN NIMESSÄ MITÄÄN LÄÄKKEITÄ LAPSILLE !!!! RUOKAVALIO JA OIKEANLAINEN SUHTAUTUMINEN; ARVOSTAMINEN SEKÄ HYVÄKSYMINEN OMANLAISENAAN IHMISENÄ ERIKOISUUKSINEEN!!
- autistinäiti
höpö höpö! pitäisikö arvostaa sitä että lapsella on todella vaikea olla että voi rakas kun olet erikoinen? Että et saa lääkettä joka parantaisi keskittymiskykyäsi koulussa, niin että pystyt opiskelemaan. Jokainen autisti on oma tapauksensa ei tällaista voi yleistää. itse suosittelen kokeilemaan molempia, lääkitystä ja ruokavaliota. Ja verratkaa kumpi toimii.
- ?
autistinäiti kirjoitti:
höpö höpö! pitäisikö arvostaa sitä että lapsella on todella vaikea olla että voi rakas kun olet erikoinen? Että et saa lääkettä joka parantaisi keskittymiskykyäsi koulussa, niin että pystyt opiskelemaan. Jokainen autisti on oma tapauksensa ei tällaista voi yleistää. itse suosittelen kokeilemaan molempia, lääkitystä ja ruokavaliota. Ja verratkaa kumpi toimii.
"pitäisikö arvostaa sitä että lapsella on todella vaikea olla että voi rakas kun olet erikoinen?"
-Kyllä.
Että et saa lääkettä joka parantaisi keskittymiskykyäsi koulussa, niin että pystyt opiskelemaan."
-Kuka määrännyt autismiin metyylifenidaattia jos sitä tarkoitat?
http://web4health.info/fi/answers/adhd-stim-toxic.htm - lääkkeetön
? kirjoitti:
"pitäisikö arvostaa sitä että lapsella on todella vaikea olla että voi rakas kun olet erikoinen?"
-Kyllä.
Että et saa lääkettä joka parantaisi keskittymiskykyäsi koulussa, niin että pystyt opiskelemaan."
-Kuka määrännyt autismiin metyylifenidaattia jos sitä tarkoitat?
http://web4health.info/fi/answers/adhd-stim-toxic.htm
- 112
nosto
- Oireet korvien välis
mutta varsinainen VIKA löytyy aivan muualta!
........jatkuu. Tässä toisenlainen lähestymistapa masennukseen:
Masentaa – ainakin sitten, kun kärsit allaolevista oireista ja kerrot näistä lääkärille, joka tekee pahimman mahdollisen virheen: Syyllistää potilasta lisää kertomalla että “vika on korvien välissä”, vaikka todellisuudessa oireet ovat korvien välissä, mutta varsinainen vika onkin seinien välissä!
Kun kokosin tätä kvht-testiä hermostollisten oireiden osalta, niin itselleni tuli “outoja oireita”:
- Olin selittämässä eräälle ystävälleni erästä asiaa ja yhtäkkiä kesken lauseen “Ding”-en muistanut edes aihetta, mistä olin kertomassa (14). Tällainen jos mikä masentaisi, ellei tietäisi mistä on kysymys.
- >>>>Toinen tosi inhottava oire on kun esimerkiksi tulitikku tippuu kädestä lattialle ja “pinna palaa” heti ja aloitat helvetillisen raivoamisen (6) asiasta johon normaalisti et reagoisi mitenkään!
>>>>Se, miksi tuon tämän esille, johtuu siitä, että nämä ovat turhankin yleisiä ongelmia ja jatkuvasti saan (onneksi!) kuunnella potilaiden helpotuksen huokauksia, että “Ei minulla olekaan vikaa korvien välissä, vaan vika onkin seinien välissä!”!
Jos satut törmäämään näihin oireisiin, niin tiedät jo ennakolta mistä on kyse!
Tämä oiretesti perustuu satojen KosteusVaurioHomeToksiinille(KVHT) altistuneiden eri henkilöiden saamiin oireisiin ja sairastumisiin.
Ohje a, b, c, d, e, f, g, h sarakkeiden täyttöön:
-Merkkaa a-sarakkeen laatikkoon a sen oireen kohdalle joka täsmää. Laske a-sarakkeen osumat yhteen alas a-yhteenvedon kohdalle.
-3-4 viikon päästä merkkaa b-sarakkeen laatikkoon b sen oireen kohdalle joka täsmää. Laske b-sarakkeen osumat yhteen alas b-yhteenvedon kohdalle. Jne.
a|b|c|d|e|f’|g|h|
_|_|_|_|_|_|_|_|* 1. Unettomuutta.
_|_|_|_|_|_|_|_|* 2. Väsymys, joka ei mene ohi lepäämällä.
_|_|_|_|_|_|_|_|* 3. Unelias/sekava olo levosta huolimatta.
_|_|_|_|_|_|_|_|* 4. Huimausta.
_|_|_|_|_|_|_|_|* 5. Pahoinvointia ja oksentelua.
_|_|_|_|_|_|_|_|* 6.>>>> Kiukkuinen, raivareita, ärtyisyyttä ja masennusta.
_|_|_|_|_|_|_|_|* 7. Vapina.
_|_|_|_|_|_|_|_|* 8. Viiltää päässä-salamana leikkaavaa päänsärkyä.
_|_|_|_|_|_|_|_|* 9. Tavallista päänsärkyä.
_|_|_|_|_|_|_|_|*10. Keskittymisvaikeuksia.
_|_|_|_|_|_|_|_|*11. Aloitekyvyttömyyttä.
_|_|_|_|_|_|_|_|*12. Lähimuisti pätkii, sanoja katoaa mielestä hetkellisesti.
_|_|_|_|_|_|_|_|*13. Sinun on vaikea muistaa sanoja, tuntemasi naapurin nimeä et muista.
_|_|_|_|_|_|_|_|*14. Kun alat kertomaan x asiasta ja saman tien unohdat mitä piti sanoa.
_|_|_|_|_|_|_|_|*15. Nielemisvaikeudet.
_|_|_|_|_|_|_|_|*16. Kasvojen ja raajojen tunnottomuus.
Jatkuu linkissä. Hoito-ohje on testin lopussa yllätys-yllätys;Bakteerit:
http://pappasmurffi.nettisivu.org/kvht-kvht-altistuneen-oiretesti/
Pikaohje noihin bakteereihin:
http://maitohappobakteeri.nettisivu.org/mhb-maitohappoprobiootti-bakteerit-pahkinankuoressa-vaiheittain-lyhyesti/ - eräs äiti
Olisiko syytä miettiä mistä raivokohtaukset johtuvat sen sijaan että käytetään mitä moninaisimpia vanhakantaisia pidemmällä tähtäimellä toimimattomiksi todettuja kidutuskeinoja lapsen rauhoittamiseksi?
- teräsäiti
Tottakai jokainen miettii ensin syitä!!! Mieti vaan eräsäiti omien lastesi kasvatusta.
- 7+4
Onko edellisen viestin kirjoittaja joku Infofoorumilta?
- 17
teräsäiti kirjoitti:
Tottakai jokainen miettii ensin syitä!!! Mieti vaan eräsäiti omien lastesi kasvatusta.
Mietitkö lasta tehdessäsi että jälkeläisestäsi voisi tulla autisti?
- toinenlyöty
Piirrän etukäteen sosiaalisen kuvatarinan. Tikku-ukkoina syy ja seuraus. Kun potkit ja syljet, et esim. saa katsoa lempparivideota. Siis kuva tikku-ukosta sylkemässä, toisessa kuvassa kuva videoista ja punainen ei rasti päällä. Toiseen sarjakuvaan piirrät hyvin käyttäytyvän tikku-ukon ja seuraavaan ruutuun tikku-ukon katsomassa videota. Näytät kuvat tilanteiden jälkeen sen mukaan onko hän käyttäytynyt hyvin/huonosti. Pysyt tiukasti siinä mitä olet luvannut palkinnoksi hyvästä käytöksestä ja miten aiot rangaista huonosta. lapsella täytyy olla motivaatio käyttäytyä hyvin. kehu vuolaasti hyvää käytöstä. Jätä huomiotta eli sammuta vähäinen huono käytös ettei lapsi provosoidu. Jos mahdollista poistu paikalta, kauemmas tai vaikka toiseen huoneeseen.
- kysymys
Mistä voit tietää ettei lapsi tahallaan käyttäydy huonosti koska et ole ymmärtänyt häntä? Autisti ei useinkaan ole älykkyydeltään tyhmä.
- 14
Eikö olisi parempi jos tikku-ukkojen piirtelyn sijaan joku valokuvaisi tilanteet, jolloin lapsi itse voisi nähdä kuinka missäkin tilanteessa on käyttäytynyt? Jälkeenpäin lapsen voisi antaa päättää kumpaa videota on jatkossa kivempi katsella.
- 20+9
14 kirjoitti:
Eikö olisi parempi jos tikku-ukkojen piirtelyn sijaan joku valokuvaisi tilanteet, jolloin lapsi itse voisi nähdä kuinka missäkin tilanteessa on käyttäytynyt? Jälkeenpäin lapsen voisi antaa päättää kumpaa videota on jatkossa kivempi katsella.
Onko "14" joku Infofoorumilta?
- Infoa
"Kun potkit ja syljet, et esim. saa katsoa lempparivideota."
korj.
1) Kun et potki etkä sylje saat katsoa lempparivideota.
(Kuva syljeskelemättömästä tikku-ukosta katsomassa lempparivideota)
"Näytät kuvat tilanteiden jälkeen sen mukaan onko hän käyttäytynyt hyvin/huonosti."
korj.
2) Näytät kuvaa aina tarvittaessa kohdan yksi mukaisesti, jolloin toista kuvaa et tarvitse.
"Pysyt tiukasti siinä mitä olet luvannut palkinnoksi hyvästä käytöksestä ja miten aiot rangaista huonosta."
korj.
3)Huonoa käytöstä ei vahvisteta, joten siitä ei rangaista.
"lapsella täytyy olla motivaatio käyttäytyä hyvin."
korj.
4) Mistä motivaatiota jos et pysty asettautumaan lapsen asemaan?
"kehu vuolaasti hyvää käytöstä."
5) Kehu vuolaasti? Metodit?
"Jätä huomiotta eli sammuta vähäinen huono käytös ettei lapsi provosoidu."
6) Poista tämä kohta
"Jos mahdollista poistu paikalta, kauemmas tai vaikka toiseen huoneeseen."
7) jää seuraamaan tilannetta samaan huoneeseen - 18+17
Onko suurin osa autistien äideistä yksinhuoltajia? Jotenkin tätä palstaa lukiessa olen saanut sellaisen kuvan.
- idee
Aivan! Voisikohan raivokohtausten esiintymisen todennäköisyys siis olla perinnöllistä?
- Anonyymi
Niin, tutkitusti 85% erityislasten vanhemmista eroavat. Eivät äidit lapsistaan luovu, vaikka on rankkaa. Sellaista se on. Äidinrakkaus.
- kiinnostaa
Tarkoitetaanko vaikeasti autistisella vaikeasti kehitysvammaista henkilöä vai voiko ihminen olla vaikeasti autistinen ilman diagnoosia älyllisestä kehitysvammasta?
- småkakor
Ennakointi on
Kaikkien lasten kanssa ennakointi on avain. Monasti se voi olla vaikeaa, mutta kun tilanteet toistuu, voidaan jo aavistaa mistä kenkä puristaa. Tämä vaatii aikaa ja rauhallisuutta vanhemmalta. Sitä ei monessakaan kaupunkiperheessä nykyään ole. Kun on kiire ei ole aikaa miettiä ja selvitellä ongelmaa lasta pakottamatta.
RAIVAREITTEN ESTO-OHJELMA
1) Käydään rauhallisella iltakävelyllä lapsen kanssa. Varmistetaan näin hapen saanti
2) Ei katsota televisiota, ei pelata pelejä ennen nukkumaan menoa
3) Syödään iltapala ja suoritetaan ilta toimet, vessa-asiat ja hampaitten pesu
4) Mennään ajoissa nukkumaan tuntia aiemmin kuin ennen - luodaan rauhallinen ilmapiiri ennen nukkumaan menoa. Luetaan esimerkiksi sopiva iltasatu.
5) Herätään ajoissa tuntia aiemmin, kuin ennen
6) Annetaan aikaa aamutoimiin
7) Syödään rauhallisesti kaurapuuroa
8) Ollaankin sitten ajoissa valmiita päiväkotiin tai kouluun
9) Kas kummaa aamu alkoi ilman raivareita
10) Sovelletaan ennakointia muihinkin tilanteisiin
terv. "karvakäsi / vittu" sullekin tiedoksi- ^
11) Sit ku ei hemmotella liikaa eikä anneta kaikkee mitä haluu ja opetetaan käytöstavoille mm. ottamaan toiset ihmiset huomioon ja keräämään omat roskat puistosta
- avain.
Anteeksi vain, viesti oli kyllä minun alunperin kirjoittamani. Taas yrität varastaa toisilta kasvattaaksesi materiaalista pääomaasi. Vie vain tuhkatkin pesästä, se kannattaa pidemmällä tähtäimellä.
- infoa,Autismiliitto!
avain. kirjoitti:
Anteeksi vain, viesti oli kyllä minun alunperin kirjoittamani. Taas yrität varastaa toisilta kasvattaaksesi materiaalista pääomaasi. Vie vain tuhkatkin pesästä, se kannattaa pidemmällä tähtäimellä.
Maidoton ja gluteeniton ruokavalio on maailmalla yleinen autismin hoitomenetelmä.
Suomessa Autismiliitto kyllä tietää asiasta, mutta haluaa pimittää. Ruotsissa sentään
on tietoa tarjolla http://behandlaautism.nu/?page_id=29
Lukekaa tästä ketjusta 27.1.2012 kirjoitettu juttu, kirjoittajana Helvetin läpi käynyt. - 1+1=1?
infoa,Autismiliitto! kirjoitti:
Maidoton ja gluteeniton ruokavalio on maailmalla yleinen autismin hoitomenetelmä.
Suomessa Autismiliitto kyllä tietää asiasta, mutta haluaa pimittää. Ruotsissa sentään
on tietoa tarjolla http://behandlaautism.nu/?page_id=29
Lukekaa tästä ketjusta 27.1.2012 kirjoitettu juttu, kirjoittajana Helvetin läpi käynyt.;)
Hei kaikille!
Minulla 4 lasta,2 heistä autistia,isommalla jo nyt aikuisella vaikea autismi,kehitys-
vamma ja epilepsia.Poika on jo iso roteva mies,silmät hakkaa mustaksi itseltään
ja päätä polveen...vaikkei ole hermostunut niin nipistelee,raapii,sekä lyö kasvojaan,sekä vartaloa.Tuntoaistissa suuret ongelmat ja kommunikointi vähäistä.
Oli koulussa pienenä vaikka umpisuoli oli puhjennut...viikonpäästä selvisi....luultiin
että vatsatautia.Epilepsiaa vielä välillä,lääkkeet on....unettomuutta yökaupalla...
Eipä keinot aina auta,puhe,suihku...joskus....yöllä kävellään,että muu perhe nukkuisi....voimia kaikille urheille perheille näissä vaikeissa asioissa....eipä
sitä tiedä ne,joilla ei kokemusta.....- uteli AS
Saako kysyä miksi olet tehnyt noin monta lasta jos tiedät suvussanne ilmenneen autismia?
- Infoa
Kannattaa vaihtaa ajatuksia sellaisten henkilöiden kanssa, joilta löytyy samankaltaisia kokemuksia. Oletko kysynyt Autismiliitosta, mikä tällainen paikka voisi olla?
Tuo viimeinen lauseesi jäi askarruttamaan, mistä päättelet, ettei henkilö, jolla ei ole henkilökohtaisesti kokemusta juuri teidänlaisesta tilanteesta voisi tietää miltä juuri sinusta tuntuu? lähisuku normaalia,kaikkia sukulaisia en tunne.Miehellä 8 normaalia veljeä...
Pojat ovat olleet syntyessään terveitä,ei tullut puhetta jne....Monet eivät ymmärrä
autismia,pojathan näyttää normaaleilta,käytöstä ihmetellään ja kauhistellaan.
Pelätään ja kartetaan...miltä tuntuu,tottunut jo on,ei enää tunnu niin pahalta!!
Vanhin muuttanut jo pois ja itseppä jokainen lapsensa hoitaa,rakkaita kaikki...!- 12
Autistinen häiriö voi hypätä myös muutaman sukupolven ylitse, siksi olisikin hyvin tärkeätä ottaa ennen lasten hankkimista selville mitä perinnöllisiä sairauksia suvusta löytyy, vähintään viiden polven ajalta.
http://hintaseuranta.fi/tuote.aspx/163069?ref=lk_hise_1 - ihmettelijA S
12 kirjoitti:
Autistinen häiriö voi hypätä myös muutaman sukupolven ylitse, siksi olisikin hyvin tärkeätä ottaa ennen lasten hankkimista selville mitä perinnöllisiä sairauksia suvusta löytyy, vähintään viiden polven ajalta.
http://hintaseuranta.fi/tuote.aspx/163069?ref=lk_hise_1Entä jos ei voi vaikka uskonnollisista syistä käyttää kortsua?
- ...
Ompa täällä monenlaista kommenttia! Selvästi monella ei ole mitään käsitystä autistien kanssa toimimisesta. Autistin ajatuskulku ja käyttäytyminen poikkeaa usein kovasti, siksihän se on häiriöksi luokiteltu. Ne toimet, jotka auttavat normaalilla lapsella, eivät aina auta autistilla, eikä jokaisella autistilla auta myöskään samat keinot.
Kyllä holdaaminen ja mattoon kääriminen saattaa joskus olla välttämätöntä, jos lapsi satuttaa pahasti itseään, tai vaikkapa sisaruksiaan. Sitä pitäisi välttää, mutta käytännössähän tilanteet ovat niin erilaisia. Ymmärrän hyvin myös, jos kotona on tarpeen laittaa lapsi eri huoneeseen raivoamaan ja ovi kiinni. Sivullisten turvallisuus on aina varmistettava! Autistille itselleenkin on selvitettävä tarkoin, että muiden satuttamisesta seuraa ongelmia. Useimmat tämän tietysti ymmärtävät, mutta toimiminen sen mukaisesti ei heillekään silti ole helppoa.
Tärkeää on tietysti ymmärtää - kuten varmaan suunnilleen jokainen autistin vanhempi ymmärtääkin -, että jossain vaiheessa lapsesta tulee liian iso hallita fyysisesti. Jos autisti ei kuntoudu ja opi muita rauhoittumistapoja, on ihan selvää, että hoito ei voi enää silloin tapahtua kotona.
Moni on antanut hyviä vinkkejä! Palkkiojärjestelmä on hyvä. Se selventää autistille helposti ja motivoivasti, mitä häneltä odotetaan, ja miksi hänen kannattaa toimia niin. Jos jollakulla toimii paremmin kieltojärjestelmä, eli päinvastoin, et saa sitä ja tätä jos toimit noin, niin sekin kelpaa. Palkkion voi silti liittää mukaan.
Ajatusten poisjohtaminen siinä vaiheessa, kun uhkaava käytös alkaa, ja hölmöilyn noteeraamatta jättäminen voivat toimia, jos lapsi hakee huomiota käytöksellään. Mutta nämä toimivat varmasti paremmin kehitysvammaisella autistilla, sillä jos lapsi ymmärtää tämän keinon, niin se voi johtaa vielä pontevampaan raivoamiseen. Yhtä kaikki, jollain ihme keinolla pitäisi saada lapsi sisäistettyä, että raivoamalla tahto ei tule läpi, mutta ne keinot vaihtelevat. Ja jollakulla ei toimi oikein mitään. Silloin lääkityskin voi olla paikallaan kokeilla.
Ihmettelen, jos teillä ei ole mitään tukitoimia kotiin? Mielestäni kannattaa olla yhteydessä esimerkiksi kunnan sosiaalitoimeen tai vammaispalvelutoimistoon asiasta. Tukitoimia kyllä periaatteessa löytyy, harmi vain, että niissä odotetaan melkoista omatoimisuutta.
Hyvää kesänjatkoa kaikille autistien perheenjäsenille! - fklöppohyffg
Voisin ajatella, että siitä ei välttämättä mitään tule, jos vaan mitellään voimista ilman mitään todellista kommunikaatiota. Siinä on sitten väistämätön häviö edessä kun lapsesta tulee vahvempi mittelijä. Ja muutenkin onko se nyt kovin hauskaa, jos kaikki on vain yhtä mittelyä. Voi vaikka reilusti iloisesti myöntää lapselle häviönsä mittelyssä ja avata oikean kommunikaatioyhteyden lapsen kanssa.
- fjlöääojhgb
Miksi kaikkea ajatellaan aina niin rumasti tyyliin: "Se raivoaa ja sille pitää opettaa, ettei raivoamalla mikään mene läpi!"
Ei olisi minusta ihme, jos sellaisesta asenteesta pahoittaisi mielensä ja raivoaisi syvästi loukkaantuneena vain lisää.
On varmaankin joku syy miksi raivoaa, eikä se syy välttämättä ole mikään niin ruma syy. Miksei lasta oikeasti yritetä ymmärtää ???
- fjööfdfjköl
jatkuu vähän vielä...
Ja kuinka sitä välttämättä voisikaan ymmärtää, että kovistelevia jättiläisiä sattuu, jos niitä nyt vaikka joku Mikkihiiri iloisesti leikillään hyökkää.
Voisi kokeilla äänekästä vollotusta ja nyyhkintää suurilla kyynelillä, niin Mikkihiirikin voisi saada käsityksen voimistaan. - xxx13
En ymmärrä, miten te autististen lasten vanhemmat oikein jaksatte, kun saatte jatkuvasti tuollaista tollonpalautetta kuin kolmen viimeisen viestin kirjoittajalta...
- Tolloistatolloin
Jokaisella on oma käsityksensä.
Tollolla on kuitenkin omakohtaista kokemusta.
Eikä tollo varmastikaan ole autistisia vastaan. - Tolloistatolloin
Mutta on mahdollista, että neurologisesti erilainen henkilö kokee ja ajattelee eri tavalla, jopa niin, että toisenlaiselle ajattelijalle se voi kuulostaa tollolle.
Ideani ei varmasti kuitenkaan sovellu kaikille, eikä välttämättä esimerkiksi syvästi autistisille, joista minulla ei ole mitään kokemusta. - Tolloistatolloin
Tollo ei nyt saa asiaansa yhteen viestiin.
Ajatukseni on olla "riehuvaa" lasta kohtaan empaattiinen.
En ole lukenut kirjaa Tulistuva lapsi, mutta siinä on kuulemma mahdollisesti jotain
siitä kuinka lapsen ymmärtäminen voi auttaa.
Olen sitä mieltä että ymmärtäminen on yksi vaihtoehto saada lapsi tolkulleen ainakin joissakin tapauksissa.
Ihan oikeasti uskon, että lapsi ei välttämättä ymmärrä, että esimerkiksi aikuista sattuu, jos sitä ei ilmaista hänelle siten kuten hän itse tai toiset lapset reagoivat kun heitä sattuu: Itkevät lujaa. Voi tietysti näyttää hullunkuriselle tai jopa tollolle, jos äiti tai isä alkaakin vollottaa, kun pikku Mikkihiiri käy viidakkotaistelua, mutta hän saattaa tuolloin ymmärtää, että hän on niin voimakas, että se ihan oikeasti voi sattua, jos hän sillätavoin lyö, ja sitten hän saattaa alkaa varoa satuttamasta.
Tätä kasvatuakeinoa ei ehkä kuitenkaan kannata kokeilla julkisilla paikoilla, vaan enemmänkin perheen kesken kotioloissa. :)
Tämä on kenties hieman luova idea, mutta ei aivan kaikissa tapauksissa tollo lopputuloksen kannalta, jos kolhiva riehuminen pitäisi saada rajoihin. - tollovollo
Ja onko sillä nyt niin väliä, jos jonkun kerran vaikuttaa vähän tollolle vollottaessaan Mikkehiiren viidakkotaisteluissa, jos sillä säästyy kiinni pitämisen tarpeelta, mattokäärimisiltä, lääkityksiltä, mustelmilta jne...
Jos tämä ei tunnu sopivalta, ehkä kuitenkin joskus kannattaa ajatella luovasti.- vollotollo
Sitäpaitsi tämän kasvatusmetodi: TOLLOVOLLO:n
muistelu voi olla vielä kymmenen vuotta myöhemmin perheen yhteisen naurunpurskahduksen aihe. Se ei kuitenkaan sovellu kaikille, vaan edellyttää TOLLOVOLLO metodille otollista luonnetta.
- tollovollotollo
Sitä paitsi tällaisen kasvatusidean muistelu voi olla vielä perheen yhteisen naurunpurskahduksen aihe kymmenen vuotta myöhemmin.
Tämän metodin nimikin voisi olla: TOLLOVOLLO :) - vollotollo
tuo viimeinen viesti ei ollut tarkoitus lähettää ollenkaan.
Nyt on tässä tolloiltu tarpeeksi. hei hei - vollotollo
Anteeksi vielä tolloilen, mutta tämä asia niin jäi mietityttämään.
Mutta siis kuinka lapsi voisi ymmärtää, että kohdetta todella sattuu, jos kohde näyttää lapselle koko ajan kovaa namaa tyyliin: "Kuules, sinä et mahda minulle mitään?" Sehän näyttää silloin siltä ihan selvästi, ettei häntä satu. Mistä pitäisi päätellä että sattuu ? Ja jos ei edes satu sitä kohdetta, niin miksi hän sitten kovin ottein käärisi lasta mattoon ? Tietysti joku mattoonkääriytymisleikki voisi olla hauska ja siellä matossa ihan mukavaa, jos se iloisesti toteutetaan.
Mitä jos autistinen lapsi ei käykään mitään valtataistelua, vaan se valtataistelu on aikuisen päässä. Jos lapsi vaikkapa raivoaa aistikuormituksesta tai jostakin aivan omasta syystään ? Eikö olisi hyvä selvittää miksi hän raivoaa hänen omalta kannaltaan ?
Jos joku jättiläinen ilman mitään itselle loogista selitystä tekee kaikkea outoa niin eikö sitä nyt vähemmästäkin ala huitomaan ja potkimaan ?
En minä tätä kirjoittanut autististen lasten vanhempien rasitukseksi. Mutta sorry kun kirjoitin niin pätkissä. - xxx13
No aivan satavarmasti jokainen vanhempi pyrkii selittämään lapselle, miksi ei saa lyödä, purra tai potkia. Ihan varmasti kertoo sen, että se sattuu, siitä tulee surulliseksi, ja ihan varmasti jokainen autistinen lapsi, jolla on raivokohtauksia, on myös havainnut tämän ihan käytännössä.
Ei kukaan kääri lapsia mattoon pelkästä pelleilystä. Eikä se ole lapselle mikään leikki, eikä autistisella lapsella ole mukavaa siellä matossa, kuten ei kellään ole. Lukkopaitakaan ei ole kiva, silti joskus ammattikäytössä sitä käytetään harkitusti.
On myös ihan varma, että ennen mattoon käärimisiä yritetään oikein pitkään selvitellä, mikä lasta vaivaa, miten kohtaukset voi ennakoida ja välttää, ja miten niistä voisi sopia etukäteen. Ongelma on se, että lapsi on AUTISTINEN. Ei hänen aivotoimintansa ole samanlaista kuin meidän. Autistinen voi tuntea empatiaa kyynelehtivää aikuista kohtaan, mutta ei silti osaa välttämättä reagoida sillä tavoin, kuin normaali lapsi toimii. Osalla autisteista on myös poikkeava kipukynnys itsellään, ja he saattavat satuttaa itse itseään pahastikin, ihan itkemättä.
Onhan se helppo teoriassa, keksiä syy ja välttää. Käytännössä se ei niin vain toimi. Isolla osalla autisteja on kehitysvamma (jos nyt aspergereihin vertaat niin kyse on aivan eri tason häiriöistä), tyypillisesti ongelmia on puheen ymmärtämisessä ja tuottamisessa, syy-seuraussuhteiden käsittelyssä ja lopultakin ihan kokonaisuuksien ymmärtämisessä. Monella on juuttumistaipumuksia, joita ei järjellä vaan ymmärrä jne. jne. (Ja ei, lasta ei voi jättää juuttumaan vaikkapa ulko-oven kahvaan koko yöksi, tai valuvan suihkun alle tuntikausiksi vaan pois sieltä on lähdettävä.)
Kaiken välttäminenkään ei toimi, etenkään kotioloissa. Koti ei voi olla se paikka, jossa ihan kaikki, sisaruksetkin kulkevat hissun kissun ja varpaillaan, varoen puhumasta tai millään tavalla ärsyttämättä autistista perheenjäsentä. Ja tottakai normaalistikin lasten välillä on kaikenlaista kinaa. Nämä voivat olla niitä tilanteita esimerkiksi, joissa alkava toiminta on pakko katkaista. Kaikkien turvallisuus on tärkeintä. Toisia ei saa satuttaa saadakseen itse jotain haluamaansa, eikä saa satuttaa vaikka ei ymmärräkään miksi itse suuttuu.
Usein tai useimmiten autistinen lapsi käy valtataistelua jossain vaiheessa, kuten kaikki lapset ja nuoret. Moni autisti havaitsee herkästi, että hänen osoittamansa tietty toiminta johtaa esimerkiksi huomioon tai siihen, että hän saa tehdä haluamiaan asioita. Rajat on oltava vielä selvemmät, kuin normaalilapsella.
Siksi sinun viestisi ovat tolloja. Kuvailemasi tapa ei todennäköisesti johtaa kuntoutumiseen. - VOLLOTOLLO
SELVENNYS...
ajatukseni koskee älyllisesti vähintään keskivertoa olevia lapsia, jotka ovat neurologisesti poikkeavia, ei kehitysvammaisia.
Tämä minun ideani voi ainakin jonkun kohdalla johtaa ihan onnistuneeseen lopputulokseen, mutta ei ole mikään yleispätevä neuvo. Ajatukseni on, että näitä voi olla hyvä keksiä luovasti yksilöllisesti lapsen luonteen ja ominaisuuksien mukaan, ja jopa näinkin hullunkurinen tapa voi tepsiä ja johtaa hyvään lopputulokseen fyysisen hyökkäilyn lopettamiseksi.
Poikkeavat tuntoaistit yms. tunnen kyllä varsin hyvin.
Miksi Teple Grandin rakensi vartaloaan puristavan koneen, jos se ei olisi ollut hänelle kohtalaisen mukavaa. Täten ajattelin, että mattoon kääriytyminen voisi helpottaa kuten Teple Grandinin kone, jos se ei ole toteutettu negatiivisella ajatuksella.- VOLLOTOLLO
Jos autistista itseään ei satu ja hän voi satuttaa itseään itkemättä, koska se ei häntä satu, niin miten hän voisi tietää, että toista itkemätöntä sattuu ?
Edelleen ajattelen, että joku älyllisesti normaali hermostoltaan poikkeava lapsi voisi ymmärtää sen siitä, että kohde reagoi satutukseen niin dramaattisesti, että lapsi voisi saada vihiä, että se oikeasti sattuu.
Olen pahoillani, että minulla ei ole mitään kokemusta kehitysvammaisista autisteista, enemmänkin aspergerista, mutta sekin on nykyään autismin kirjon häiriö. Kannattaa ylittää kirjoitukseni kokonaan, jos on kehitysvammaisen vanhempi, koska minulla ei ole vähäisintäkään kokemusta kehitysvammaisuudesta, ja varmasti heidän kohdallaan on jotkut ihan erilaiset konstit paikallaan. Enkä muutenkaan mitenkään takaa, että minun neuvoni auttaa, mutta on mahdollista, että jopa sellainen auttaa... - VOLLOTOLLO
VOLLOTOLLO kirjoitti:
Jos autistista itseään ei satu ja hän voi satuttaa itseään itkemättä, koska se ei häntä satu, niin miten hän voisi tietää, että toista itkemätöntä sattuu ?
Edelleen ajattelen, että joku älyllisesti normaali hermostoltaan poikkeava lapsi voisi ymmärtää sen siitä, että kohde reagoi satutukseen niin dramaattisesti, että lapsi voisi saada vihiä, että se oikeasti sattuu.
Olen pahoillani, että minulla ei ole mitään kokemusta kehitysvammaisista autisteista, enemmänkin aspergerista, mutta sekin on nykyään autismin kirjon häiriö. Kannattaa ylittää kirjoitukseni kokonaan, jos on kehitysvammaisen vanhempi, koska minulla ei ole vähäisintäkään kokemusta kehitysvammaisuudesta, ja varmasti heidän kohdallaan on jotkut ihan erilaiset konstit paikallaan. Enkä muutenkaan mitenkään takaa, että minun neuvoni auttaa, mutta on mahdollista, että jopa sellainen auttaa...Olen myöskin sitä mieltä, että aspergerlapsi ei välttämättä koskaan käy valtataistelua, koska häntä ei kiinnosta sosiaalinen valta eikä hän edes välttämättä käsitä sellaisen olemassaoloa. Joskus 50 vuotiaana saattaa hoksata, että sellaistakin on.
- Vollotollo
VOLLOTOLLO kirjoitti:
Olen myöskin sitä mieltä, että aspergerlapsi ei välttämättä koskaan käy valtataistelua, koska häntä ei kiinnosta sosiaalinen valta eikä hän edes välttämättä käsitä sellaisen olemassaoloa. Joskus 50 vuotiaana saattaa hoksata, että sellaistakin on.
Vaikea kuvitella kuinka vaikeasti autistinen pieni lapsi voisi olla perillä jostain valtataisteluista. Asia on kuitenkin aika monimutkainen.
Nimenomaan en kirjoita neurotyypillisen ihmisen näkökulmasta, vaan nimenomaan ottaen huomioon, että ihminen saattaa kokea toisin.
Oletan myöskin, että autistista ihmistä kiinnostaa toisten huomio vähemmän kuin muita, joten hänen tekemistensä motiivi harvemmin on oikeasti huomion saaminen.
Olen pahoillani, että viestini ovat joillekin tolloja, mutta on olemassa ainakin jokunen ihminen, joille ajettelutapani on loogista ja siksi juuri käytännössä toimivimmasta mahdollisesta päästä.
Jumituksesta on kokemusta. (Saattaa itselläkin jumittaa.)
Kiitos palautteesta. Se on ollut hyvin mielenkiitoista juuri ihmisten suuren kokemusmaailmaeron osoittamiseksi. Aluksi nimittäin yllätyin viestistä aikalailla ja minusta se on ollut mielenkiitoista lukea.
Palautteen kirjoittaja on ilmeisesti hermostoltaan normaali, joka kokee hermostoltaan poikkeavan aivotoiminnan tuottaneen tekstin tolloksi. En ole siitä kuitenkaan yhtään pahoittanut mieltäni, mielestäni mielenkiintoinen keskustelu.
Mutta jos lapsi ei olisi asperger vaan autistinen niin, että on kielellistä vaikeutta, niin kuinka hyvin siinä sitten auttaa lapselle sattumisen selittäminen ?
Minä saattaisin päätyä yrittämään demonstroida. Ehkä se olisi tolloa. Tollolle voi tulla tolloja ideoita.
En minä sitä tarkoita, että kun vain itkee, niin asiat järjestyy. Kyseessä on sitten väärinkäsitys.
- Vollotollo
Jos itse kohtaisin raivoavan lapsen tulkitsisin sen niin, että hänellä on jostakin syystä huono olo, ja hän kaipaa ymmärtämystä. Minulle valtataisteluajatus tuntuisi aika kaukaa haetulta.
Ehkä voi hieman eläytyä siihen lapsen jumitukseen, jotta tietää miltä hänestä tuntuu ja ettei hän jää yksin jumituskokemuksineen yksin siitä selviämään muiden vain komennellessa.
Autistinen ei todellakaan voi sille mitään että esim ympäristön ärsykkeet voivat aiheuttaa kärsimystä. Hän on asian suhteen avuton. Minun mielestäni kaapin paikan osoittaminen ei liity koko asiaan.
Luin juuri eilen, että jäykkäkouristukseenkin sairastunut voi rajusti kouristella pienistäkin aistiärsykkeistä. Hänkään ei voi sille mitään. - xxx13
Minä olen työskennellyt sekä normaaliälyisten, että kehitysvammaisten autistien kanssa ja voin vakuuttaa, että mikäli neuvosi toimisi, niin ei olisi edes olemassakaan autistien haastavaa käytöstä. Jos tässä olisi se avain, millä saadaan autisti tuntemaan oikeassa paikassa, oikeanlaista empatiaa ja toimimaan kuin normaali lapsi, niin on ihan selvää, että sitä käyttäisivät kaikki.
Niin ne asperger ja autismi ovat aika tavalla erilaisia vaikka kuinka kuuluisivat samaan kirjoon.Suurin osa autisteista ovat enemmän tai vähemmän myös kehitysvammaisia, ja lisäksi puolet ovat täysin puhekyvyttömiä. Lopuista aniharva kommunikoi selkeästi, osa puhuu yksittäisiä, tarkoituksellisia sanoja tai lyhyitä lauseita, osa tyytyy toistelemaan muiden sanomia ilman näkyvää merkitystä. Pelkkä kehitysvamma ei tässä ole se ongelma, vaan nimenomaan autismi, joka on vaikea sosiaalinen vamma.
Muutama peruspiirre autistin sosiaalisesssa kommunikoinnissa: kasvosokeus, havaitseminen yhden aistikanavan kautta, ärsykeherkkyys. Kykenemättömyys tunnistaa toisen ihmisen tunteita myös silloin, kun kokee vastaavia itse. Vaikeuksia hahmottaa tilanneyhteyksiä ja toimintaa niissä. Puutteellisuutta ei-kielellisen kommunikoinnin käsittelyssä. Ennakoitavan tapahtumaketjun tarve. Kuvittelun ja toisen asemaan asettumisen puute. Osa lapsista ei kykene minkäänlaiseen sosiaaliseen vastavuoroisuuteen.
Nämä ovat käytännössä esteitä sille, miksi kuvailemasi tapa tuskin toimii autisteilla. Normaali lapsi, tai temperamenttinen ei-autistinen lapsi toimii tuolla kaavalla, että kun vihastuessaan näkee toverin/perheenjäsenen/aikuisen itkevän, hän säikähtää, pyytää anteeksi ja halaa. Autistinen ei. Hän ei käsitä tilannetta. Todennäköisesti hän säikähtää, joutuu sisäisen kaaoksen valtaan kun toinen ihminen käyttäytyy tavalla, jota hän ei pysty ennakoimaan ja purkaa ahdistustaan entistä suurempaan väkivaltaan. Meluava, itkevä, maassa vollottava aikuinen on jotain, mihin autisti ei taatusti osaa suhtautua siten, kuin ajattelet. Siinä tiivistyy normaalin ja autistin ero - autisti ei kykene samalla tavoin asettumaan toisen asemaan.
Autisti ei parane millään niks naks -menetelmällä, vaan vamma on elinikäinen. Suurin osa raivokohtauksista liittynee kommunikointivaikeuksiin (aistikuormituksen lisäksi, myös esim. nälkä tai kipu voivta näitä aiheuttaa), joten kuntoutuksen pääpaino on yhteisen kommunikointitavan löytyminen. Raivokohtauksia voi käsitellä esimerkiksi piirtämällä tilanteista kuvia, joissa ilmenee mitä satuttamisesta seuraa, mutta ei missään tapauksessa hämmentämällä lapsen mieltä kuvaamallasi tavalla.
Lisäksi osa raivokohtauksista voi liittyä tietyntyyppiseen epilepsiaan, ja osaan ei vain löydetä syytä ammattilaisten laitoskuntoutuskartoituksillakaan.
Toisten ihmisten ennakoitavuus on tärkein asia, ja se on autistin ymmärtämistä, ja se on sitä empatiaa, jota meidän muiden tulee autistille osoittaa.- K.E.
"Toisten ihmisten ennakoitavuus on tärkein asia, ja se on autistin ymmärtämistä, ja se on sitä empatiaa, jota meidän muiden tulee autistille osoittaa. "
Juuri tätä asiaa olen yrittänyt viedä eteenpäin julkisen sektorin terveydenhuoltopalveluissa. Olen korostanut sitä, kuinka reagoin siihen, jos minulle ei ETUKÄTEEN haluta kertoa mitä asioita esim. seuraavassa palaverissa on tarkoitus käsitellä jotta osaisin niihin valmistautua mikä puolestaan poistaisi epävarmuudentunteitani sosiaalisessa tilanteessa, tai jos kyseenalaistan hoitohenkilöstön tarkoitusperät nähdessäni ihmisten läpi ja yritän tähän saada selkeätä vahvistusta, mutteivat he sitä suostu kertomaan, vaikka näen ihmisten suoraan valehtelevan tai kieroilevan. Tätä ei ymmärretä missään. Ei vaikka esimerkinomaisesti yksityiskohtaisesti siitä kenelle tahansa kertoisi. Yksi yksityislääkäri sekä muutama neuropsykiatrian ammattilainen tästä tietävät, muttei yhdessäkään julkisen toimipisteessä kukaan, edes professoritason ihmiset, joilla ei autisminkirjosta ole OMAKOHTAISTA kokemusta.Tämän asian kanssa olen tapellut vuosia, siitä kauniisti ja selkeästi kertonut, mutta työntekijät eivät voi myöntää osaamattomuuttaan. - fjläääkhh
K.E. kirjoitti:
"Toisten ihmisten ennakoitavuus on tärkein asia, ja se on autistin ymmärtämistä, ja se on sitä empatiaa, jota meidän muiden tulee autistille osoittaa. "
Juuri tätä asiaa olen yrittänyt viedä eteenpäin julkisen sektorin terveydenhuoltopalveluissa. Olen korostanut sitä, kuinka reagoin siihen, jos minulle ei ETUKÄTEEN haluta kertoa mitä asioita esim. seuraavassa palaverissa on tarkoitus käsitellä jotta osaisin niihin valmistautua mikä puolestaan poistaisi epävarmuudentunteitani sosiaalisessa tilanteessa, tai jos kyseenalaistan hoitohenkilöstön tarkoitusperät nähdessäni ihmisten läpi ja yritän tähän saada selkeätä vahvistusta, mutteivat he sitä suostu kertomaan, vaikka näen ihmisten suoraan valehtelevan tai kieroilevan. Tätä ei ymmärretä missään. Ei vaikka esimerkinomaisesti yksityiskohtaisesti siitä kenelle tahansa kertoisi. Yksi yksityislääkäri sekä muutama neuropsykiatrian ammattilainen tästä tietävät, muttei yhdessäkään julkisen toimipisteessä kukaan, edes professoritason ihmiset, joilla ei autisminkirjosta ole OMAKOHTAISTA kokemusta.Tämän asian kanssa olen tapellut vuosia, siitä kauniisti ja selkeästi kertonut, mutta työntekijät eivät voi myöntää osaamattomuuttaan.Se jos ei olla empaattisia.
Mietin kuinka paljon siitä on osaamattomuutta ja kuinka paljon sitä ettei ihmisiä yksinkertaisesti kiinnosta miltä joltain toiselta tuntuu ja kuinka hänen asiansa järjestyisivät hyvin. - K.E.
Minulla on ratkaisu ongelmaan nimeltä "haastava käytös" koskien ei-kehitysvammaisia autisteja.
Taidanpa perustaa konsultaatioon perustuvan yrityksen.
- VOLLOTOLLO
Jokainen täällä nyt kirjoittaa omaa asiaansa.
Aloitusviestissä, jossa keinoja kysytään, ei kuvailla tarkemmin millaisesta lapsesta on kyse.
Kysytään sylkevän, huitovan, potkivan lapsen rauhoittamisesta.
Vaikka tämä onkin autismipalsta täällä käsitykseni mukaan enemmän kirjoittaa aspergereja ja muita kuin syvästi autisteja.
On olemassa sellaisia lapsia, joille komentantaminen tms. ei sovellu konstiksi rauhoittumiseen , olivat he nyt sitten normaaleja tai ei.
Ei ole yhtä ainoaa oikeaa empatian tapaa. Se riippuu aina siitä ketä kohtaan ollaan empaattisia.
Mutta todellisen empatian saaminen lienee äärimmäisen harvinaista.- K.E.
Miksi lapsi sylkee, huitoo, potkii ???
Siksi, koska häntä ei ole alusta asti osattu ymmärtää oikein, hänen tarpeitaan ei olla osattu kuulla !
- Aspergerinfo/KE
Positiivinen vahvistaminen
Googleta Veli-Matti Ahonen.
terv. saksanpaimenkoiran sairaudet ylläpito
Uskomatonta, kuinka kasvatuksellisesti tietämätöntä porukkaa täällä useat edustavat erityislasten vanhempina. Anteeksi suorasanaisuuteni. Mutta ihan oikeasti mielestäni ja monen muunkin mielestä vanhanaikaiset kasvatukselliset lähes kidutukseen verrattavat jostain 1800-luvulta olevat keinot tulisi pystyä jo heittämään romukoppaan. Kuka näitä mattoihinkäärimis- sun muita keinoja autistin "ymmärtämisessä"/"rauhoittamisessa"/"sanoman perilleviemisessä" pyytää noudattamaan, olisi mielenkiintoista kuulla.- ???
Täysin samaa mieltä! Ovatko teesit peräisin Autismiliitosta, joita ei sallita muutettavan KOSKAAN?
- Raivoamisen syytä
etsitään turhan usein korvien välistä, vaikka varsinainen vika löytyy aivan muualta kuin korvien välistä, niin lapsella kuin aikuisellakin!
Tämä salakavala syyllinen PITÄÄ HUOMIOIDA ENSIMMÄISENÄ:
http://pappasmurffi.nettisivu.org/kvht-kvht-altistuneen-oiretesti/
Raivoaminen tulee aina voimakkaampana mitä enemmän hermostollisen- ja hormonaalisen-järjestelmän taso on alentunut potilaalla!
Potilas, oli sitten lapsi tai aikuinen, pystyy hallitsemaan raivoaan kun häntä ei leimata mielenvikaiseksi, vaan hänelle selitetään rauhallisesti se tosiasia, että hänen raivonsa syyllinen on kosteusvaurioisen rakennuksen KEMIKAALI-, HOME- JA MAAPERÄBAKTEEREIDEN-MYRKKYJEN YHTEISVAIKUTUS! Potilas PITÄÄ tässä tapauksessa saada myrkky-altistuksesta pois välittömästi!
Potilaan oma tila on testattavissa tarkemmin:
http://pappasmurffi.nettisivu.org/laaketiede-vs-terveystiede/
Miksi sitten juuri pieni lapsi kärsii tästä eniten? Kiinnitä huomio kohta-8:
http://pappasmurffi.nettisivu.org/blogi-08092010-meijereiden-takia-maidon-kasittelyssa-on-vakava-terveys-uhka-maidon-homogenointi-on-lopetettava-valittomasti/mhb-koiran-yksitoista-pyyntoa-ihmiselle/ - gkööåpojhh
Kosteusvaurio ei ole ainoa, vaan monet muutkin myrkytystilat ja vastaavat hermosairaudet aiheuttaa niin lapselle kuin aikuisellekin fyysisistä syistä tiloja jotka voi vaikuttaa psyykkiselle ongelmalle, mutta pahenee, jos sitä pidetään psyykkisenä ongelmana, koska ei esim. hermovaurioinen jaksa vääntää tuntitolkulla jotain psykologiaa ruumiin kouristellessa.
- xxx13
Tuskin kukaan enää käyttää aktiivisesti kasvatusmenetelmänä voimakeinoja, eikä niistä kasvatuskeinoksi oikein olekaan. Autistin kanssa kommunikointi tapahtuu muulla tavoin kuin fyysisellä rajoittamisella.
Nämä äärimmäiset keinot on vaan joskus välttämättömiä tilanteen ollessa päällä... Autistin oman ja sivullisten turvallisuuden varmistamisen vuoksi. Ei oiekutta fyysiseen koskemattomuuteen rikota siitä syystä, että "halutaan näyttää kaapin paikka". Mistä te tuollaista olette saaneet mieleenne?
Mutta asia vain on sillä lailla, että lapsen ei esimerkiksi voi antaa hakata päätään seinään tai vahingoittaa itseään pahasti puremalla, eikä lapsen (aikuisesta puhumattakaan) voi antaa käydä muiden ihmisten päälle. Se vain kertakaikkiaan ei käy, eikä tilanteessa järkipuheella ole mitään vaikutusta, jos niitä muita keinoja ei ole vielä löydetty.
Ihan hyvä esimerkki oli tuolla ketjun jossain kohdassa lapsesta, joka halusi potkia vieraita vauvoja päähän saadakseen itkun loppumaan. Ihan varmasti joka ikinen teistä on samaa mieltä, ettei autistinen voi mennä potkimaan vauvoja, vaan tarvittaessa se estetään vaikka voimakeinoin.
Iso osa raivokohtauksistahan saadaan hallintaan jossain vaiheessa kasvun ja kommunikointitaitojen löytymisen myötä, tai lääkityksellä. Tai ainakin lievenemään. Aivan kaikkia ei.- uhhhhhhhhuhhhhhhhh
Vai että "jossain vaiheessa"? Tai lääkityksellä?
- K.E.
Miksi lapsi hakkaa päätään seinään, vahingoittaa itseään, toimii itsetuhoisesti, käy muiden päälle?
- xxx13
Tyhmä kysymys jankuttaa tästä aiheesta, sekä sinä, että me autistien kanssa työskentelevät tiedämme vastauksen. Siksi, että ei ymmärrä, eikä tule ymmärretyksi. Tai siksi, että aistikuormitus kasvaa. Siksi, että ei löydä muuta kommunikointikeinoa. Kyllä me kaikki tämän tiedämme.
Seuraava ehdotuksesi on, että yritetään ymmärtää autistia, ja löytää kommunikointikeino, mikä on aivan itsestäänselvää kuntoutuksen kannalta. Sekä minimoida ne aistiärsykkeet, jotka ovat minimoitavissa sekä harkita lopuille siedättymistä.
Harmi, että se ei aina ole niin helppoa ja nopeaa.
(Ja toiselle vastaajalle, vaikka miten oltaisiin sitä mieltä, että autismia ei hoideta lääkkeillä, kuten ei voidakaan hoitaa, toisinaan tukalan jakson ajaksi voi lääkityksestä olla hyötyä. Autistikin kokee samanlaisia levottomuuden, ahdistuksen, masennuksen tunteita, jotka johtuvat ehkä pohjimmiltaan muusta kuin varsinaisesti autismista, ja joihin voi olla apua lääkityksestä. Harmi vain se usein jää pysyväksi, ja siitä on vähän ristiriitaista kokemusta, onko säännöllisestä lääkityksestä hyötyä vai ei. Kuntoutusta se ei korvaa kuten en ole väittänytkään. Moni perhe kokee siitä olleen hyötyä kuitenkin.Tyypillisen risperidonin lisäksi esim. Levotzin on joskus käytössä esim. vaikeiden uniongelmien yhteydessä.)
Vaikuttaa siltä, että suhteellisen monella ei ole kamalan paljoa kokemusta haastavasta käytöksestä? Se saattaa olla tosi isokin ongelma, jonka eteen joudutaan kokeilemaan vähän kaikki keinot.
Isommaksi ongelma tulee silloin, kun levottomuus ja aggressiivisuus liittyvät ihan välttämättömiin toimiin. Vaikka terveydenhoitoon. Tai esimerkiksi kuntoutusjaksoille siirtymisiin, silloin kun nämä ovat vanhempien jaksamisen kannalta välttämättömiä. Autismi ja etenkin haastava käytös lapsella kun koskettaa koko perhettä, monessa perheessä on myös muita lapsia joiden hyvinvointia on aivan pakko ajatella myös... - K.E.
xxx13 kirjoitti:
Tyhmä kysymys jankuttaa tästä aiheesta, sekä sinä, että me autistien kanssa työskentelevät tiedämme vastauksen. Siksi, että ei ymmärrä, eikä tule ymmärretyksi. Tai siksi, että aistikuormitus kasvaa. Siksi, että ei löydä muuta kommunikointikeinoa. Kyllä me kaikki tämän tiedämme.
Seuraava ehdotuksesi on, että yritetään ymmärtää autistia, ja löytää kommunikointikeino, mikä on aivan itsestäänselvää kuntoutuksen kannalta. Sekä minimoida ne aistiärsykkeet, jotka ovat minimoitavissa sekä harkita lopuille siedättymistä.
Harmi, että se ei aina ole niin helppoa ja nopeaa.
(Ja toiselle vastaajalle, vaikka miten oltaisiin sitä mieltä, että autismia ei hoideta lääkkeillä, kuten ei voidakaan hoitaa, toisinaan tukalan jakson ajaksi voi lääkityksestä olla hyötyä. Autistikin kokee samanlaisia levottomuuden, ahdistuksen, masennuksen tunteita, jotka johtuvat ehkä pohjimmiltaan muusta kuin varsinaisesti autismista, ja joihin voi olla apua lääkityksestä. Harmi vain se usein jää pysyväksi, ja siitä on vähän ristiriitaista kokemusta, onko säännöllisestä lääkityksestä hyötyä vai ei. Kuntoutusta se ei korvaa kuten en ole väittänytkään. Moni perhe kokee siitä olleen hyötyä kuitenkin.Tyypillisen risperidonin lisäksi esim. Levotzin on joskus käytössä esim. vaikeiden uniongelmien yhteydessä.)
Vaikuttaa siltä, että suhteellisen monella ei ole kamalan paljoa kokemusta haastavasta käytöksestä? Se saattaa olla tosi isokin ongelma, jonka eteen joudutaan kokeilemaan vähän kaikki keinot.
Isommaksi ongelma tulee silloin, kun levottomuus ja aggressiivisuus liittyvät ihan välttämättömiin toimiin. Vaikka terveydenhoitoon. Tai esimerkiksi kuntoutusjaksoille siirtymisiin, silloin kun nämä ovat vanhempien jaksamisen kannalta välttämättömiä. Autismi ja etenkin haastava käytös lapsella kun koskettaa koko perhettä, monessa perheessä on myös muita lapsia joiden hyvinvointia on aivan pakko ajatella myös...Mielestäni ei ole yhtään tyhmää jatkaa keskustelua aiheesta. Olen hyvin monesta asiasta eri mieltä kanssasi.Kyllä autisti ei-vammainen ymmärtää. - Ikävää, ettemme voi tehdä yhteistyötä jyrkkien mielipiteidesi vuoksi emmekä sen, että kirjoituksistasi saa sellaisen kuvan,ettet tahdo mitään uutta tuotavan alalle.Nuo asiat mistä kerrot, vaatisivat moniammatillista yhteistyötä, jossa kaikkien mielipiteet otettaisiin kehittämiskelpoisina huomioon.
"Kokeilemaan kaikki keinot" - Tässä yksi ydinongelma; ei tiedetä mitä tehdään vaan potilasta käytetään erilaisiin kokeiluihin.
Lääkityksistä; neuroleptit pidempään käytettynä vahingoittavat aivoja, joten oireisto mihin niitä alunperin määrättiin, vaikeutuu huomattavasti. - kysymys K.E.:lle
K.E. kirjoitti:
Mielestäni ei ole yhtään tyhmää jatkaa keskustelua aiheesta. Olen hyvin monesta asiasta eri mieltä kanssasi.Kyllä autisti ei-vammainen ymmärtää. - Ikävää, ettemme voi tehdä yhteistyötä jyrkkien mielipiteidesi vuoksi emmekä sen, että kirjoituksistasi saa sellaisen kuvan,ettet tahdo mitään uutta tuotavan alalle.Nuo asiat mistä kerrot, vaatisivat moniammatillista yhteistyötä, jossa kaikkien mielipiteet otettaisiin kehittämiskelpoisina huomioon.
"Kokeilemaan kaikki keinot" - Tässä yksi ydinongelma; ei tiedetä mitä tehdään vaan potilasta käytetään erilaisiin kokeiluihin.
Lääkityksistä; neuroleptit pidempään käytettynä vahingoittavat aivoja, joten oireisto mihin niitä alunperin määrättiin, vaikeutuu huomattavasti.""Kokeilemaan kaikki keinot" - Tässä yksi ydinongelma; ei tiedetä mitä tehdään vaan potilasta käytetään erilaisiin kokeiluihin."
Miten mielestäsi tieto voidaan saada muuten kuin kokeilemalla? Onko kenties Jumala kertonut sen sinulle, jonka tehtäväksi HÄN puolestaan on antanut sen kertomisen IHMISILLE? - xxx14
K.E. kirjoitti:
Mielestäni ei ole yhtään tyhmää jatkaa keskustelua aiheesta. Olen hyvin monesta asiasta eri mieltä kanssasi.Kyllä autisti ei-vammainen ymmärtää. - Ikävää, ettemme voi tehdä yhteistyötä jyrkkien mielipiteidesi vuoksi emmekä sen, että kirjoituksistasi saa sellaisen kuvan,ettet tahdo mitään uutta tuotavan alalle.Nuo asiat mistä kerrot, vaatisivat moniammatillista yhteistyötä, jossa kaikkien mielipiteet otettaisiin kehittämiskelpoisina huomioon.
"Kokeilemaan kaikki keinot" - Tässä yksi ydinongelma; ei tiedetä mitä tehdään vaan potilasta käytetään erilaisiin kokeiluihin.
Lääkityksistä; neuroleptit pidempään käytettynä vahingoittavat aivoja, joten oireisto mihin niitä alunperin määrättiin, vaikeutuu huomattavasti.tossahan on se hyvä puoli että nämä pitkänlinjan "autismihoitajat" saavat pitää virkansa ja tehdä mitä lystää kunhan ensin autististen ihmisten keskushermosto onnistutaan lamauttamaan mm. neuroleptein, josta seuraa yhä vaikeampia ongelmia. sitten tullaan tänne kertomaan kuinka kaikkia autisminkirjoon kuuluvia aspergerit mukaanlukien tulisi pyrkiä "auttamaan"
- xxx13
Ongelma onkin se, että nyt jos autisteista puhutaan - ei esim. aspergereista niin todella isolla osalla on mukana eriasteista kehitysvammaisuutta. Nämä ihmiset ovatkin usein niitä ns. vaikeampia kuntouttaa kun kommunikointi ja ymmärtäminen on vieläkin vaikeampaa.
Uskon, että on asioita, joita autisti ei ymmärrä, vaikkei olisi kehitysvammainenkaan. Moni autisti tietää, että jotakin asiaa ei saa tehdä, mutta ei välttämättä ymmärrä, miksi. Ehkä, ja todennäköisesti meidän on helpompi ymmärtää, miksi autisti reagoi, kuten reagoi, kuin toisinpäin. Tämähän juuri on yksi autismin määritelmistä. Kuka tietää, kumotaanko se tulevaisuudessa, mutta sanotaanko näin, että tältähän se meistä muista vaikuttaa. Kyllähän nykyisin ajatellaan myös, että autisti kykenee myös empatiaan, mutta sen osoittaminen on vaikeaa tai mahdotonta.
Ja oikeasti isoja ongelmia tulee punnittaviksi monella ihan tavallisissa arkielämän toimissa. Esimerkiksi hampaat on kertakaikkiaan pakko hoitaa, niiden hoitamiseen on käytännössä joku keino löydyttävä. Voidaan kokeilla erilaisia harjoja, erilaisia tahnoja, voidaan jättäytyä väliaikaisesti harjaamatta, voidaan palkkioida jne. Mutta hoitamattomat hampaat johtavat todella koviin kipuihin, syömisongelmiin ja joskus voivat aiheuttaa riskin vakaville tulehduksille. Tätä voi olla hyvin vaikea selittää sellaiselle, jonka kuvittelukyky on puutteellinen, tai joka ei ymmärrä puhetta, joka ei oikein näe mitä hampaiden hoitamattomuus joskus myöhemmin tulee tarkoittamaan. Normaali lapsi, vaikka kokisi sen vähän vastenmieliseksi, taipuu järkipuheen tai vaikka sitten käskyttämisen kanssa harjaamiseen. Autisti reagoi herkästi raivostumalla kokiessaan, että hänet pakotetaan vastenmieliseen asiaan, jota hän ei ymmärrä, eikä hänellä välttämättä ole myöskään lapsen myötäsyntyistä tarvetta onnistua vanhempien mieliksi tätä suorittamaan(vaikka toki moni autistinen saa tyydytystä kehuista ja kiitoksista!). Tämä esimerkkinä käytännön pulmista.
Ja miten näitä sitten ratkotaan, ei tietenkään käärimällä mattoon ja harjaamalla hampaat, eikä tainnuttamalla lääkkeillä (paitsi ehkä hammaslääkärikäynnin ajaksi). Mutta ennenkuin se tapa, millä löydetään "sopimus" ja yhteisymmärrys, löytyy niin saattaa aiheuttaa monenmoista konfliktia, ikävä kyllä. Eikä ole kyse siitä, että autistia ei ymmärretä, vaan siitä, että ennaltaehkäistään pahempia seurauksia. On niin kovin paljon asioita, jotka ovat autistille vaikeita, mutta joita on aikalailla pakko suorittaa, vaikka muuten ärsyketulvaa kartettaisiin mahdollisimman pitkälle.
Se, että kokeillaan erilaiset tavat toimia, nimenomaan on yksilöllistä kuntouttamista. Kaikille eivät käy samat kaavat. Ei ole olemassa mitään taikakeinoa, joka tehoaisi kaikkiin autistisiin ihmisiin, kun kyse on oireyhtymästä, jossa on eroja. On monia tapoja, jotka käyvät autistille todennäköisimmin, mutta yksilöllisiä eroja on. Kokeilla on pakko niin kauan, että löytyvät tavat päästä yhteisymmärrykseen ja mikä tärkeintä, löydetään toivon mukaan kommunikointitapa. Kun ei meistä ajatuksia oikein lue, autisti eikä normaali.
Oletko itse asperger taikka muu ns. lievästi autistinen?- K.E.
Kyllä olen, en muuten kirjoittaisi tänne. Myös lähisukulaiseni on kehitysvammainen autisti, jonka kanssa synkkaa hyvin ja jonka kanssa olemme heti alusta lähtien löytäneet yhteisen kielen. Hän ei enää ole aggressiivinen ja tulee kontaktiin ihan mukavasti. Osaa tuntea empatiaa, opetin sen hänelle.
- xxx13
Niin arvelin, koska kirjoituksesi sävy on aika mustavalkoinen. Ymmärrän, jos sulla on hyvät kokemukset autistisesta sukulaisesta, autisteja on kuitenkin myös todella monenlaisia, sillä eihän autismi persoonallisuutta määritä, vaan asettaa kullakin yksilöllä mm. tietyt, yksilökohtaiset rajoitteet sosiaaliselle kanssakäymiselle.
Esimerkiksi aggressiivisuus, sen ilmenemismuodot ja voimakkuus, sekä myös sen puute, esiintyvät eri tavalla eri autisteilla. Myös liittyen vain tiettyihin tilanteisiin taikka muutoksiin, joskus tiettyihin ajanjaksoihinkin. Kaikki eivät koskaan käyttäydy aggressiivisesti, vaikka aika tyypillistä se onkin.
Ilman muuta yhteinen kommunikointikeino vähentää aggressiivisuutta merkittävästi.
Empatia lienee vahvasti synnynnäistä, eikä sitä voi opettaa. Empatian osoittamista voi.
Sinä koet ilmeisesti asian niin, että autisteja yritetään muuttaa, taivuttaa ja pakottaa tiettyihin raameihin, eikä kukaan halua ymmärtää syvemmin. No ei se ole totta ollenkaan. Kyllä lähes poikkeuksetta sekä vanhemmat, että kuntoutukseen osallistuvat nimenomaan haluavat kaikin puolin läheiselleen parasta. Autistilla on tunteet, tarpeet ja halu osallistua päätöksentekoon omista asioistaan. Ikävä kyllä, mitä paremmin halutaan sopeuttaa autistinen ihminen yhteiskuntaan ja tarjota hänelle samoja elämyksiä, kuin kaikille muillekin, ja antaa samat oikeudet, sen enemmän se vaatii yleensä sitä enemmän sovitteluja, kompromisseja ja myös niitä sääntöjä. Peruslähtökohta on se, että yhteiskunnassa joudumme pelaamaan tiettyjen sääntöjen mukaisesti ihan kaikki, kaikkien eduksi. Autistin maailman pyörii herkästi hänen omien aistimuksiensa ja tunteidensa ympärillä koska asettuminen toisen ihmisen asemaan on vaikeaa tai mahdotonta, ja näillä lähtökohdilla toimiminen muiden kanssa onnistuu hyvin rajallisesti. Kaikki muut ihmiset eivät vain millään voi joustaa yhden vuoksi etenkään, kun erityistarpeita on valtavasti. Kaikilta vaaditaan.
Ei siitä ole kovin kauaa, kun autistiset jotakuinkin poikkeuksetta suljettiin laitoksiin ja mielisairaaloihin hyvin tiiviisti. Jollekulle sekin on paras vaihtoehto edelleen, mutta monelle ei. Monet kaipaavat ihan samoja asioita kuten onnistumisen tunteita, tunnetta siitä että voi vaikuttaa ja valita, erilaista toimintaa tai vaikka harrastuksia kuten mekin.
Nyt viime aikoina kuitenkin autistien kuntoutus on jokatapauksessa ottanut askeleita eteenpäin ja muitakin mahdollisuuksia, kuin elämä neljän seinän sisässä, lukkojen takana, aletaan nähdä. Autismia ymmärretään nykyään paljon paremmin, kuin ennen on ymmärretty, ja on jatkuvasti pyritty löytämään uusia tapoja ja toimintamalleja, joista voisi olla apua.
Vertaa vaikka 80-lukuun, jolloin autismia pidettiin huonon äidin aiheuttamana, eikä juuri mitään kuntoutumisen mahdollisuuksia nähty.- K.E. :n puolesta
"Niin arvelin, koska kirjoituksesi sävy on aika mustavalkoinen."
Tässä näkee hyvin vanhemman polven kehitysvammatyössä toimivien asenteet. Kuinka kirjoittajalla on otsaa täällä leimata jotain aspergeria hänen yhden kirjoituksensa perusteella mustavalkoisesti ajattelevaksi. Kirjoittaja ei tunne henkilöä, ja siten suorastaan loukkaavaa on tämän kirjallista tuotantoa laajemmalti lukematta väittää kirjoitusten olevan mustavalkoisia. Henkilö, josta puhutaan nimittäin omaa eritäin monipuolisen kyvyn analysoida asioita eri näkökulmista. Tämä on todettu useaan otteeseen IRL pätevien ammattihenkilöiden toimesta. Juuri tällainen asenne kertoo tasapäistämisestä, mitä kauan alalla työskennelleet harrastavat kyvyttömyyttään yrittää muuttaa ahdasmielisiä asenteitaan.
- Vollotollo
Itseasiassa minulla on kokemusta toisen ihmisen melko rajusti fyysisesti kolhivan hallitsemattoman neurologisen tilan saamisesta sellaiseen tilaan, että kukaan ei kolhiinnu. Kyse ei ole psyykkisestä raivoilusta vaan nimenomaan hallitsemattomasta neurologisesta tilasta. Elämässä olen kohdannut paljon vaikeuksia, joita en ole onnistunut tuloksekkaasti ratkaisemaan. Tuon erään ongelman kuitenkin kerran onnistuin auttamaan saamaan hallintaan, ihan ilman mitään lääkkeitä tai voimakeinoja, siksi minusta on hieman huvittavaa, että tuossa kyseisessä kerran harvoin onnistumassani asiassa olisin muka ollut tollo ja ideani olisi harmistuttava, vaikka muuten "tollo" saatankin olla, koska oma hermostoni on vaurioitunut. En siksi välttämättä jaksa kirjoittaa tästä nyt enempää.
- Vollotollo
Lisään vielä sen tärkeimmän pointin sen ongelman ratkaisemiseen: Ymmärtäminen, että neurologinen ongelma ei ole mielenlaadussa, ajatuksissa tai tunteissa, vaan hermotossa ja henkilö itse on asian edessä avuton.
Hänen kohtelemisensa niinkuin olisi kyse hänen ajatuksistaan tai tunteistaan sen sijaan voi aiheuttaa henkistä pahointia luonnollisestikin, koska henkilö kärsii ajatuksineen ja tunteineen hermostollisesta vaivastaan jo muutenkin.
- Vollotollo
Ja tarkennan nyt vielä etten kirjoita kehitysvammaisista autisteista, koska en tunne yhtään.
Mutta tarkoitan sitä, että jos vaiva aiheutuu fyysisestä hermostosta, oli sairaus sitten mikä tahansa, niin sen terottaminen ihmisen järjelle, että ei hänen kuulu olla niin, ei mielestäni auta mitään. Eikä tietenkään hermoston aiheuttamalle löydy mitään psykologisesti järjellä ymmärrettävää selitystä. Silloin se järki on siinä, että lopettaa semmoisen selityksen hakemisenkin ja ymmärtää, että se aiheutuu jostakin ihan muusta.- Vollotollo
Minun mielestäni luonteesta riippuen empatian voi viedä hyvin pitkällekin ilman että lapsesta tulee diktaattori. Päinvastoin kun lapsi kokee aitoa ymmärtämystä hänen tavallaan, hänelle tulee luonnollisestikin tasapainoisen levollinen olo henkisesti niin, että hän oppii kenties paremmin hallitsemaan neurologisia häiriöitäänkin.
Mielestäni älyllisesti normaali autistinen voi oppia kongnitiivista empatiaa, jossa nimenomaan autisteilla on puutteitta. Tunteellinen empatiahan voi olla autisteilla luonnostaan hyvin voimakas, sitä on kenties vaikeampi oppia, koska ehkä on vaikeampi saada ihminen tuntemaan jotakin mitä ei tunne, mutta kognitiivista empatiaa ehkä älyllä voi opetella ja oppia kun saa esim. tietoa millaisia tunteita ja ideoita ei autistisilla voi olla. - bahavioristi.
Vollotollo kirjoitti:
Minun mielestäni luonteesta riippuen empatian voi viedä hyvin pitkällekin ilman että lapsesta tulee diktaattori. Päinvastoin kun lapsi kokee aitoa ymmärtämystä hänen tavallaan, hänelle tulee luonnollisestikin tasapainoisen levollinen olo henkisesti niin, että hän oppii kenties paremmin hallitsemaan neurologisia häiriöitäänkin.
Mielestäni älyllisesti normaali autistinen voi oppia kongnitiivista empatiaa, jossa nimenomaan autisteilla on puutteitta. Tunteellinen empatiahan voi olla autisteilla luonnostaan hyvin voimakas, sitä on kenties vaikeampi oppia, koska ehkä on vaikeampi saada ihminen tuntemaan jotakin mitä ei tunne, mutta kognitiivista empatiaa ehkä älyllä voi opetella ja oppia kun saa esim. tietoa millaisia tunteita ja ideoita ei autistisilla voi olla.Empatia on synnynnäinen luonteenominaisuus, sitä ei voi opetella eikä kukaan "sitä hyvin pitkällekin viedä". Osa ihmisistä, olipa autisti taikka ei, omaa luontaisen kyvyn empatiaan, osalla kyvykkyyttä empatiaan ei voi millään keinoilla edesauttaa, mikäli sitä ei yksinkertaisesti vain löydy yksilöltä.
Mitä tarkoitetaan "kognitiivisella empatialla", en ole koskaan kuullut moisesta? Takuuvarmasti yksikään kasvatustieteisiin perehtynyt ei voi väittää jonkun voivan esim. kognitiivisen terapian keinoin oppia empaattiseksi muita kohtaan aidosti. Näytteleminen/teeskentely on eri asia; mikäli tähän kognitiivisella terapialla pyritään, on lähtökohta jo sinänsä susi.
- sallimunnauraa
Vai että psykopaateilla on erityisen kehittynyt kognitiivisen empatian kyky?
Heh heh.- ihmettäkummaa
Siis on...
mielestäni olen tuntenut jokusen lähinnä psykopaatin tyyppisen
ihmisen....se on aivan hämmästyttävää kuinka jäätäviä ja välinpitämättömiä he ovat, mutta kuinka paljon paremmin he "tietävät" kuin muut ihmiset, että mitä minä tosiasiallisesti koen elämässäni. He jopa sanovat minulle, että turha minun on muille yrittää selittää, kun eivät he ymmärrä kuitenkaan. Ja juuri niin onkin käynyt, ne vähemmän jäätävät ihmiset eivät sitten ymmärrä yhtään.
- ihmettäkummaa
Se jäätävän hyytävä ymmärrys. Olenko sen saadakseni valmis kestämään viiltävää tunteellista kärsimystä ? Jos en, on jäätävä ilman ymmärrystä.
- sallimun
Itselläni on täysin päinvastaisia kokemuksia psykopaateista. Nämä psykopaatit joita olen tuntenut eivät ole tienneet vaan luulleet tietävänsä mitä ovat tekemässä yrittäessään tuhota elämäni. Se ei ole onneksi onnistunut, sillä olen psykopaatteja herkempi vaistoamaan heidän tarkoitusperänsä minkä johdosta tyypit ovat saaneet mitä ovat tahtoneetkin alunperin, eli täydellisen hylkäämisen taholtani.
- tsiisös kraist
sallimunille 10.7.2014 20:11
"... psykopaatit joita olen tuntenut eivät ole tienneet vaan luulleet tietävänsä mitä ovat tekemässä yrittäessään tuhota elämäni."
Hei, älä viitsi KE! Eivät he ole mitään psykopaatteja olleet, eivätkä he ole yrittäneet sinun elämääsi tuhota. Koko juttu on vain sinun vainoharhaisen mielikuvituksesi tuotetta. Menisit jo hoidattamaan pois tuon harhaluuloisuutesi. Voi raukkaa!
⇧ Kompensaatioksi toistettiin tuo viesti, koska KE narsistisesti häiriintyneenä oli käynyt ilmoittamassa sen "asiattomaksi".
- huomioija.
sallimun=K.E.
- ihmettäkummaa
En tarkoita, etteikö psykopaatti silti tuhoaisi sen elämää jota ymmärtää.
Siis hän esim. ymmärtää, että toinen todella kärsii ja tietää mistä se johtuu, muttei yksinkertaisesti välitä. Normaali ihminen saattaa välittää, muttei käsitä niitä monimutkaisia tekijöitä, jotka kärsimyksen ovat saaneet aikaan. Psykopaateilla on aivoissa suurempi älyosa ja kutistunut empatiakeskus.
Se on päinvastaista empatiaa kuin autistisen. Autistinen voi välittää voimakkaalla tunteella, muttei välttämättä osaa arvata mitä toisen päässä liikkuu, joten vaikka hän kyynelehtisi tunteista toisen puolesta, hän ei välttämättä ole hoksannut mitä se toinen tuntee, koska ei itse tunne sillätavoin koskaan tms.- ....
"Normaali ihminen saattaa välittää, muttei käsitä niitä monimutkaisia tekijöitä, jotka kärsimyksen ovat saaneet aikaan."
Älä yleistä. Yleisimmin nk. normaali ihminen kyllä ymmärtää noista seikoista enemmän kuin yksikään psykopatiasta kärsivä. Onko tarkoituksesi puolustella psykopaatteja? Jos niin miksi? Oletko itse psykopaatti? Autistisma kärsivät henkilöt ovat normaalisti tuntemaan kykeneviä yksilöitä, psykopaateilta tämä luontainen kyky puuttuu.
Taisi olla taas "erään aspalstan moden" näkemys aiheesta, jonka oikea loppusijoituspaikka olisi hourula. - ,,,,,,,,,,,,,,,
.... kirjoitti:
"Normaali ihminen saattaa välittää, muttei käsitä niitä monimutkaisia tekijöitä, jotka kärsimyksen ovat saaneet aikaan."
Älä yleistä. Yleisimmin nk. normaali ihminen kyllä ymmärtää noista seikoista enemmän kuin yksikään psykopatiasta kärsivä. Onko tarkoituksesi puolustella psykopaatteja? Jos niin miksi? Oletko itse psykopaatti? Autistisma kärsivät henkilöt ovat normaalisti tuntemaan kykeneviä yksilöitä, psykopaateilta tämä luontainen kyky puuttuu.
Taisi olla taas "erään aspalstan moden" näkemys aiheesta, jonka oikea loppusijoituspaikka olisi hourula.^ Tuokin KE sinun pitää sitten muistaa laittaa mukaan siihen listaukseen kaikista tänne lähettämistäsi harhaluuloviesteistäsi, jos joskus vielä rohkaistut hakemaan itsellesi asiantuntijalta harhaluuloisuushäiriöpsykoosin diagnoosin. Sitten hoito voitaisiin aloittaa, ja voisit vihdoin VAPAUTUA. Ajattele!
- selvennystä kiitos
Puhutaanko tässä Asperger-foorumin ylläpitäjistä eli Alarikista ja Dariasta?
- tsiisös kraist
Voi tsiisös! 11.7.2014 04:47
^ Samoin tuo.
⇧ Kompensaatioksi toistettiin tuo viesti, koska KE narsistisesti häiriintyneenä oli käynyt ilmoittamassa sen "asiattomaksi".
- ihmettäkummaa
Nyt meni spekulaatiot ihan kokonaan harhateille.
Tästä on kyse: http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/16958304
Tommosia tekstejä olen opiskellut ja vertaillut elämänkokemuksiini.
(Kaikista henkilöistä ei voi aina järkkäytyä vain yksinkertaisesti eroon, jos henkilö ilmenee psykopaatiksi, eikä se ole mikään psykopaattien puolustus. Psykopaatteja on enemmän kuin autisteja, eikä heitä mielestäni voi mihinkään komeroonkaan piilottaa. Ei ole selvinnyt minulle oikea ratkaisu psykopaattikysymykseen.)- ihmettäkummaa
Eikä kirjoitukseni ole ollenkaan tarkoitettu yleistykseksi, vaan että tuollaistakin ilmiötä voi ilmetä.
- psykologi.
Jos isäsi oli psykopaatti merkitseekö se sitä, että sinun on otettava jatkuvasti hampaisiisi joku sinulle tuntematon henkilö, kehen traumojasi purat? Et uskalla mennä lääkäriin, koska pelkäät joutuvasi suljetulle, samoin kuin isäsi. Vaihtoehtona näet tuntemattomien ihmisten vainoamisen sekä kiusaamisen eri nettifoorumeilla. Otetaanpa isääsi yhteyttä, koska tunnut kantavan hänen mielisairauttaan mukanasi pakonomaisesti vuodesta ja vuosikymmenestä toiseen.
- ihmettäkummaa
Valitettavasti psykopaatti ja autistinen eivät pääse juurikaan nauttimaan toistensa jäljellejääneestä empatiakyvystä, koska psykopaatti kavahtaa voimakasta tunteilua, eikä hän sitä voi autistisen kanssa jakaa, vaikka autistinen kovasti välittäisi psykopaatista, eikä autistinen pysty jakamaan psykopaatin kokemusmaailmaa ja ymmärrystä, vaikka psykopaatti mielestään on ymmärtänyt autistin olemuksen harvinaisen hyvin. Täten mahdollisesti autistisen ja psykopaatin välille tavallaan ei synny lainkaan todellista kosketuspintaa, vaikka he voivat päätyä toistensa kanssa tekemisiin ehkä koska jotenkin kumpikin tunnistavat sen etteivät ole neurotyypillisiä ja voivat sen vuoksi kokea jotakin hetkellistä yhteyttä tms ???
- Ihmettäkummaa
Täten valitettavasti autistinen ja psykopaatti voivat tuntua toinen toisilleen aivan harvinaisen äärimmäisen kestämättömille.
Jos kummaltakin puuttuu se empatiaosa mikä toisella on.
Autistille sosiaalisten pelien taituri, joka ei välitä autistin tunteista, voi olla aika hirmuinen, ja psykoopaatille sosiaalisiin peleihin niitä miten sattuu tökkien osallistuva autisti ylitsevuotavine tunteineen voi olla kammotus,
- ihmettäkummaa
http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/16958304
Autistinen on herkempi "viattomampi", siksi tilanne tuntuu hänelle hyvin musertavalle ja epäoikeudenmukaiselle, eikä hänellä oikein ole muuta keinoa kuin lähteä oikeudenmukaisuuskamppailuun. Muutoin hän tulee sosiaalisesti täysin lytätyksi autistisuutensa johdosta niin, että siinä voi käydä huonosti. Ja se tuntuu epäreilulta, jos hän vieläpä jopa välittää "ilkeähköstä" psykopaatista lempeästi tunteella. Lempeyttä, joka on psykopaatille kestämätöntä, eikä siten tunnu ymmärtävälle ja empaattiselle psykopaatille laisinkaan (eikä hän siten varsinaisesti ole saanut mitään empatiaa, vaikka autisti on kaikkensa ammentanut). Samaan aikaan psykopaatti tietää ymmärryksellään mahdollisesti paremmin kuin ulkopuoliset autistisen tilanteen, muttei siitä tunteellisesti välitä. (Mikä tietenkin tuntuu autistiselle julmalta.) Psykopaatilla on tietynlaisia "harhoja" (en tiedä tarkkaan minkälaisia) normaalia vähemmän.
Ja kuinka sitten neurotyypillisten tulisi tämäntyyppinen ongelma ratkaista ?
Löytyykö pätevän tieteellisiä kattavia tutkimuksia ja opuksia ?
Autististen ja psykopaattien tulisi kuitenkin voida elää yhteiskunnassa jotenkin.
Kumpiakaan ei voi mihinkään piilottaa (kuin näennäisesti),
kumpiakin on ainakin noin 1% ihmisistä.
Kummatkin voivat omata piirteensä jo lapsena tahtomattaan.
Kumpiakin auttaa ymmärtävä kasvatus. Psykopaattilasten tulevia oireita vähentää ymmärtävä suojeleva rakastava (ei kovaotteinen) kasvatus.
Tärkeää on psykopaattilastenkin suojeleminen kiusatuksi tulemiselta, koska kiusaaminen voi prakata heidän otsalohkonsa huonompaan kuntoon niin, että heidän on sitten vaikeampaa tulevaisuudessa pysytellä kaidalla tiellä.
Otsalohkon kunto vaikuttaa missä määrin he pystyvät hallitsemaan impulsiivisuuttaan ja kanavoimaan piirteitään ei vahingollisesti.- jfskalöjfkl
Typerää provokaatiota. Vain typerykset (äo alle 100) uskovat moiseen jenkkiroskaan.
- .......
Miksi tähän keskusteluun on otettu mukaan psykopatia, mikä ei millään lailla liity autismiin? Yrittävätkö henkilöt, joilla on virheellisesti diagnosoituna asperger psykopatian sijasta nyt tuoda esiin jotain sellaista, mitä he itsessään eivät voi hyväksyä, nyt, kun heidän assi-identiteettinsa on murtunut? Näiden väärindiagnosoitujen kohdalla voitaisiin ajatella pidempikestoista hoitoa mielisairaalassa tai vaihtoehtoisesti kemiallista lobotomiaa; myös näiden yhdistelmästä voisi olla hyötyä riippuen psykopatian vaikeusasteesta.
- ihmettäkummaa
No ei lastenkasvatusketju paras mahdollinen aiheelle ole.
Ehkä raivokohtaus teeman alle sopisi se, että psykopaatit kai saattavat kärsiä omanlaisistaan raivo-oloista.
Minä kirjoitin edelleen tänne vain ja ainoastaan tästä syystä.
http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/16958304
Ainoastaan tuolla tavoin psykopatia-aihe minusta liittyy autismiin kuin missä merkityksessä tuossa tutkimuksessakin. Selventää tuota empatiakykyasiaa ja empatian erilaisia puolia. Juurikin auttaa tunnistamaan psykopaatin ja autistin eroja jne. Tuo tietty vastakohtaisuus voi auttaa tunnistamaan joitakin asioita ja ilmiöitä.
En ole palstan haukkumaviesteissä millään tavoin mukana.
Mielestäni myöskään sairaus ei ole sellainen asia, jota käyttäisin ihmistä vastaan, ihan sama mikä sairaus. - ihmettäkummaa
ihmettäkummaa kirjoitti:
No ei lastenkasvatusketju paras mahdollinen aiheelle ole.
Ehkä raivokohtaus teeman alle sopisi se, että psykopaatit kai saattavat kärsiä omanlaisistaan raivo-oloista.
Minä kirjoitin edelleen tänne vain ja ainoastaan tästä syystä.
http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/16958304
Ainoastaan tuolla tavoin psykopatia-aihe minusta liittyy autismiin kuin missä merkityksessä tuossa tutkimuksessakin. Selventää tuota empatiakykyasiaa ja empatian erilaisia puolia. Juurikin auttaa tunnistamaan psykopaatin ja autistin eroja jne. Tuo tietty vastakohtaisuus voi auttaa tunnistamaan joitakin asioita ja ilmiöitä.
En ole palstan haukkumaviesteissä millään tavoin mukana.
Mielestäni myöskään sairaus ei ole sellainen asia, jota käyttäisin ihmistä vastaan, ihan sama mikä sairaus.Olen vain parhaani mukaan yrittänyt ymmärtää mitä psykopatia on mahdollisimman rauhallisesti. Varsinkin autistiselle se on aika erikoinen juttu, koska itsestä niin erilainen.
Ja ajattelin, että teema sopisi tänne siitäkin syystä, koska täällä autismipalstalla aika usein vilahtaa sana psykopaatti.
- välihuomautus
jfskalöjfkl ja ......... on K.E.
Joten psykopatiakeskustelu jatkukooin psykopatiaan keskittyneillä foorumeilla - ei täällä !- vlljjer
ja juuri harhaluuloisesti psykoottinen ja narsistisesti persoonaltaan häiriintynyt KE on se, joka täällä on antanut aiheen keskustella psykopatiasta.
- jflkdösajfdsalköjlks
vlljjer kirjoitti:
ja juuri harhaluuloisesti psykoottinen ja narsistisesti persoonaltaan häiriintynyt KE on se, joka täällä on antanut aiheen keskustella psykopatiasta.
haista kakka
- pientä korjausta
vlljjer kirjoitti:
ja juuri harhaluuloisesti psykoottinen ja narsistisesti persoonaltaan häiriintynyt KE on se, joka täällä on antanut aiheen keskustella psykopatiasta.
..taitaa Tuulikki, edesmenneen aspalstan suosikkimode taas tännekin kirjoitella sairaan päänsä tuotoksia...
K.E.ja ei ole harhaluuloinen, psykoottinen, eikä narsistisesti häiriintynyt Suomen ammattitaitoisimman neuropsykiatrian erikoislääkärin mielestä. - ^<<
vlljjer kirjoitti:
ja juuri harhaluuloisesti psykoottinen ja narsistisesti persoonaltaan häiriintynyt KE on se, joka täällä on antanut aiheen keskustella psykopatiasta.
Eipä voi muuta todeta kuin ettet ainakaan järjellä ole pilattu.
- ad&da
Tästä ketjusta voi saada oivallisen tarkan läpileikkauksen Alarikin päänsisäisestä mielikuvitusmaailmasta, ihmisen, joka jopa kesälomallaan on niin addiktoitunut nettiin, ettei pysty edes vaimonsa kanssa enää muuta tekemään kuin joka paikkaan kaikkialle raahaamaan tietokoneensa mukaansa, "jottei vain mistään jäisi paitsi" ja "ettei vaan kukaan sillä aikaa kun hän ei ole paikalla, voisi häntä mitenkään ivata eri keskustelufoorumeilla." Harhaluuloisuushäiriö, epäluuloinen persoonallisuudenkierouma sekä älyllinen kehitysvammaisuus" taisivat lukea myös neuropsykiatrin lausunnossa..
- K.E.:lle
^ Tuokin KE sinun pitää sitten muistaa laittaa mukaan siihen listaukseen kaikista tänne lähettämistäsi harhaluuloviesteistäsi, jos joskus vielä rohkaistut hakemaan itsellesi asiantuntijalta harhaluuloisuushäiriöpsykoosin diagnoosin. Sitten hoito voitaisiin aloittaa, ja voisit vihdoin VAPAUTUA. Ajattele!
- että jotta koska kun
nämä viestit kuulostavat jokseenkin aspergerilaisen blogin ylläpitäjien kirjoittamilta viesteiltä...korjatkaa jos olen väärässä.
- jos vaikka kuin KE
olet väärässä kuten yleensäkin.
- adessiivi ablatiivi
allatiivi
oikeaakin oikeammassa aina olen ollut ja aina olen oleva. älä teilaa viisaimpaasi, mikäli et julkisesti tahdo osoittaa olevasi todellinen typerys, minkä osittain olet jo tehnytkin. - ihmettäkummaa
Minun viestini eivät kuulu noihin muihin viesteihin mitään, ehkä muiden kommentit minun viesteihini saavat näyttämään että liittyy. Kuitenkin sen luuleminen, että minun minun viestini liittyvät jotenkin noihin muihin viesteihin tai täällä mainittuihin henkilöihin, on kyllä harhaluulo. Kuitenkaan sellaisen harhaluulon syntyminen ei minusta täytä minkään sairauden kriteerejä. Koska ei netissä aina voi tietää kaikkea millään ja vähän väliä monikin luulee jotakin väärin. Mutta minä en nimittele ihmisiä netissä millään diagnooseilla koskaan. Lisäksikin kirjoitan vain täällä.
En liity mihinkään asperger foorumeihin enkä aspergerinfofoorumeihin.
Olen ihan muissa yhteyksissä miettinyt autismin ja psykopatian eroja yms.
Ajattelin että sitä voisi pohtia täälläkin koska täällä kummistakin puhutaan.
Ilmeisesti se oli siinä mielessä virhe, että näyttää aiheuttavan vain lisää sekaannusta, vaikka tarkoitukseni oli päinvastainen. Johtunee autistisista piirteistä että vain sotken sosiaalisia kuvioita yrittäessäni päinvastoin.
Minä en tiedä mitä pahaa psykopaateista puhumisessa on, asia siinä missä muutkin. Ja miksi siitä syntyy mellastus, jos koittaa pohtia psykopatia-aihetta ?
Eikö olisi ihan hyvä että kaikesta voisi puhua. Minä en täällä netissä määrittele yhtään kuka on autistinen ja kuka psykopaatti tms. Jokainen määritelköön itsestään taikka lääkärinsä. Enemmänkin kirjoituksillani toivoin saavani aikaan hieman leppoisuutta tuohon toinen toistensa määrittelyyn. Mutta en nyt siinä ainakaan ollut taitava.
Kyllä minusta psykopaatin kanssa voi olla todella rankkaa, uskomattoman rankkaa, jopa toivotonta, mutta en minä silti mitään lobotomioita psykopaateillekaan toivoisi tms. Minua asia kiinnostaa älyllisellä tasolla analyyttisesti, ja sitten olen sen verran tunteellinen, etten halua yhtään kellekään minkään sortin lobotomiaa. Jos kuvittelisin autistia tai psykopaattia hänelle tehtävän lobotomiaa, niin kyllä ajatus karmaisee todella...koska eläydyn tollaisiin sen verran voimakkaasti toisen asemaan.- ihmettäkummaalle
"... kirjoitan vain täällä. En liity mihinkään asperger foorumeihin enkä aspergerinfofoorumeihin. Olen ihan muissa yhteyksissä miettinyt autismin ja psykopatian eroja yms. Ajattelin että sitä voisi pohtia täälläkin koska täällä kummistakin puhutaan."
Kirjoitustyylisi tuo mieleen tietyt aspalstan käyttäjätunnukset, joiden tarkempaa mainitsemista en tässä kuitenkaan pidä aiheellisena. Aivan hyvin ja asiallisesti mielestäni olet yllä pohdiskellut psykopatia-aihetta. Vain yksi kirjoittaja omien todellisuudenvastaisten päähänpinttymiensä vuoksi on niistä "ottanut pultit". - kuhmettaimmalle
ihmettäkummaalle kirjoitti:
"... kirjoitan vain täällä. En liity mihinkään asperger foorumeihin enkä aspergerinfofoorumeihin. Olen ihan muissa yhteyksissä miettinyt autismin ja psykopatian eroja yms. Ajattelin että sitä voisi pohtia täälläkin koska täällä kummistakin puhutaan."
Kirjoitustyylisi tuo mieleen tietyt aspalstan käyttäjätunnukset, joiden tarkempaa mainitsemista en tässä kuitenkaan pidä aiheellisena. Aivan hyvin ja asiallisesti mielestäni olet yllä pohdiskellut psykopatia-aihetta. Vain yksi kirjoittaja omien todellisuudenvastaisten päähänpinttymiensä vuoksi on niistä "ottanut pultit".Kukahan hän mahtaa olla mielestäsi? Katsotaan osuitko oikeaan joten ole hyvä ja vastaa suoraan vihjailujen sijaan.
- Aspalstan modelle
ihmettäkummaalle kirjoitti:
"... kirjoitan vain täällä. En liity mihinkään asperger foorumeihin enkä aspergerinfofoorumeihin. Olen ihan muissa yhteyksissä miettinyt autismin ja psykopatian eroja yms. Ajattelin että sitä voisi pohtia täälläkin koska täällä kummistakin puhutaan."
Kirjoitustyylisi tuo mieleen tietyt aspalstan käyttäjätunnukset, joiden tarkempaa mainitsemista en tässä kuitenkaan pidä aiheellisena. Aivan hyvin ja asiallisesti mielestäni olet yllä pohdiskellut psykopatia-aihetta. Vain yksi kirjoittaja omien todellisuudenvastaisten päähänpinttymiensä vuoksi on niistä "ottanut pultit"."Olen ihan muissa yhteyksissä miettinyt autismin ja psykopatian eroja"
Itsetutkiskelu toisinaan tekee hyvää.. - haluantietää
ihmettäkummaalle kirjoitti:
"... kirjoitan vain täällä. En liity mihinkään asperger foorumeihin enkä aspergerinfofoorumeihin. Olen ihan muissa yhteyksissä miettinyt autismin ja psykopatian eroja yms. Ajattelin että sitä voisi pohtia täälläkin koska täällä kummistakin puhutaan."
Kirjoitustyylisi tuo mieleen tietyt aspalstan käyttäjätunnukset, joiden tarkempaa mainitsemista en tässä kuitenkaan pidä aiheellisena. Aivan hyvin ja asiallisesti mielestäni olet yllä pohdiskellut psykopatia-aihetta. Vain yksi kirjoittaja omien todellisuudenvastaisten päähänpinttymiensä vuoksi on niistä "ottanut pultit".Kertoisitko mikä nimimerkki mielestäsi on ottanut "totuudenvastaisten päähänpinttymiensä vuoksi" "pultit"?
- SE.
kuhmettaimmalle kirjoitti:
Kukahan hän mahtaa olla mielestäsi? Katsotaan osuitko oikeaan joten ole hyvä ja vastaa suoraan vihjailujen sijaan.
ei SE uskalla
- Ihmettäkummaa
No kaikki toisinaan erehtyvät.
Siis sama henkilö voi välillä olla aivan oikeassa ja välillä erehtyä.
Luulen, että tässä on nyt niin, että joku välillä kenties oikeassakin oleva henkilö on aina välillä erehtynyt. Sellaista käy kaikille.
Jos välillä erehtyy, se ei tarkoita, ettei sen henkilön jutuista mikään voi pitää paikkansa. Tunteiden vallassa ihmiset eivät myöskään aina analysoi loogisesti.
Ehkä tunteellisesti empaattisille voi välillä käydä niin, minullekin.
Minulla itselläni on osa-alueita, joiden suhteen olen mielestäni varsin jämpti tietämään miten asia on, ja sitten toisissa asioissa olen kertakaikkinen pösilö.
Ihmiset minusta yrittävät tehdä liian yksioikoisia käsityksiä toisistaan: "Hän kerran puhui hölynpölyä, joten mitä hän nyt sanoo ei voi olla totta."
Ei se vain mene niin. Viisaimmatkin oletettavasti välillä puhuvat mitä sattuu, ja mitä sattuu puhujat voivat viisastua esim. elämänkokemusten ja iän myötä.
Joskus kertakaikkiset valeenpuhujatkin voivat yhtäkkiä olla käsittämättömän rehellisiä. Katsoin videoita psykopaateista, jotka rehellisesti myöntävät oman psykopatiansa. Ja siinä filmissäkin tulee esiin kohta, jossa psykologi ei meinaa uskoa psykopaatin puhumaa totta, ennakkoluulosta koska tietää kyseessä olevan psykopaatti. Ja psykopaatti henkilö kohtelusta hieman tuohtuu.
Nyt on fakta niin, että en ole as palstan mode, enkä mitään sinnepäinkään. Joten rauhoittukaanne.
Tämä nyt kannattaa uskoa vaikka minua epäilisikin syyttä suotta psykopaatiksi.
Sitä voi käydä niin, että jos joutuu elämään psykopaattien kanssa tms. niin vahingossa sitten voi jo pelätä vähän muidenkin olevan psykopaatteja.
Ihan luonnollista. Eikä se tarkoita, etteikö mikään olisi totta mitä sanoo.
Tämä nyt vain ei ole totta jos minua luullaan esimerkiksi aspalstan modeksi tai psykopaatiksi siksi, että olen katsonut videoita psykopaateista useamman kappaleen ja pikkusen eläytynyt aiheeseen ymmärtääkseni jotakin itselleni kovin vierasta ja erikoista. Ei kai ihan sentään sillätavoin ole riskiä muuttua psykopaatiksi.- ihmettäkummaalle
"Nyt on fakta niin, että en ole as palstan mode, enkä mitään sinnepäinkään. ... jos minua luullaan esimerkiksi aspalstan modeksi ..."
Kun yllä kirjoitin, että kirjoitustyylisi tuo mieleen tietyt aspalstan käyttäjätunnukset, en viitannut keneenkään aspalstan nykyiseen tai entiseen modeen. Korkeintaan tuo yksi ainoa harhaluuloinen ehkä epäilee sinua aspalstan modeksi.
- ihmettäkummaa
Vielä pohdiskeluani psykopatiasta.
On hienoa olla autisti ja noloa psykopaatti ?
Miksi maailmassa se menee päinvastoin ?
Autistit ovat sosiaalisesti nolossa asemassa ja psykopaatit menestyvät bisnesjohtajina, suosittuina kumppaneina jne. Miksi sitä pitää salailla, että sellaisilla hieman "hirmuisilla" ominaisuuksilla menestyy paremmin maailmassa kuin esim. autistisilla ?
Jotkut menestyneet ja älykkäät psykopaatit ovat uskaltautuneet esiintymään rehellisesti omana itsenään psykopaattiuttaan salailematta. Ihailen sitä rehellisyyttä.
Ihailen melkein kaikenlaisia kummallisia ihmisiä, jotka pystyvät olemaan oma itsensä. Tuota tämänvuotista eurovisiovoittajaakin.
Toivoisin saavani itsestäni ulos todellisen, joka on autistisella hyvin piilossa neurologisista syistä. Suorastaan fyysiset hermot estävät sen ulostulon, koska sairastan myös ääreishermostosairauksia, joihin meinasin halvaantua.
Autistisella on kuitenkin minusta ikäänkuin lievästi sama tilanne kuin halvaantuneella, jonka sisin liikkuu, mutta ulospäin ei näy mitään.- ihmettäkumma
Tämmönen tuli vielä mieleen psykopatia-aiheesta ja empatiasta.
http://www.psychologytoday.com/blog/the-empathic-brain/201307/inside-the-mind-psychopath-empathic-not-always
Eli psykopaateilla tavallaan on empatian kyky, muttei heitä kiinnosta käyttää sitä kuin johonkin omiin päämääriinsä.
Ei tuosta sen enempää. Täydensin vähän. - Huomautus
ihmettäkumma kirjoitti:
Tämmönen tuli vielä mieleen psykopatia-aiheesta ja empatiasta.
http://www.psychologytoday.com/blog/the-empathic-brain/201307/inside-the-mind-psychopath-empathic-not-always
Eli psykopaateilla tavallaan on empatian kyky, muttei heitä kiinnosta käyttää sitä kuin johonkin omiin päämääriinsä.
Ei tuosta sen enempää. Täydensin vähän.Tuon linkin http://www.psychologytoday.com/blog/the-empathic-brain/201307/inside-the-mind-psychopath-empathic-not-always
takana olevassa tekstissä on kirjoitusvirhe kohdassa "with an attractive women", eli siinä on yksikön epämääräinen artikkeli "an" monikon "women" edessä. Pitäisi olla joko "with an attractive woman" tai "with attractive women". Ehkä ensimmäistä noista on tarkoitettu tuossa asiayhteydessä. (Näkyy siinä tosin olevan muitakin KIRJOITUSvirheitä.) Tuo teksti EI ole mitään "jenkkiroskaa" vaan hollantilaista asiaa. Tuon "puolipopulaarin" kirjoituksen takana oleva (neuro)tieteellinen tutkimus http://brain.oxfordjournals.org/content/136/8/2550.full?keytype=ref&ijkey=CqWen0GPOBYJVDY on julkaistu Oxfordin yliopiston neurologian julkaisusarjassa http://www.oxfordjournals.org/our_journals/brainj/about.html , joten se on englantilainen eikä amerikkalainen. Sitäpaitsi vain tietämättömät typerykset kutsuvat yhdysvaltalaisia "jenkeiksi", jotka olivat pohjoisvaltalaisia. - ihmettäkummaa
Huomautus kirjoitti:
Tuon linkin http://www.psychologytoday.com/blog/the-empathic-brain/201307/inside-the-mind-psychopath-empathic-not-always
takana olevassa tekstissä on kirjoitusvirhe kohdassa "with an attractive women", eli siinä on yksikön epämääräinen artikkeli "an" monikon "women" edessä. Pitäisi olla joko "with an attractive woman" tai "with attractive women". Ehkä ensimmäistä noista on tarkoitettu tuossa asiayhteydessä. (Näkyy siinä tosin olevan muitakin KIRJOITUSvirheitä.) Tuo teksti EI ole mitään "jenkkiroskaa" vaan hollantilaista asiaa. Tuon "puolipopulaarin" kirjoituksen takana oleva (neuro)tieteellinen tutkimus http://brain.oxfordjournals.org/content/136/8/2550.full?keytype=ref&ijkey=CqWen0GPOBYJVDY on julkaistu Oxfordin yliopiston neurologian julkaisusarjassa http://www.oxfordjournals.org/our_journals/brainj/about.html , joten se on englantilainen eikä amerikkalainen. Sitäpaitsi vain tietämättömät typerykset kutsuvat yhdysvaltalaisia "jenkeiksi", jotka olivat pohjoisvaltalaisia.Kiitoksia tarkennuksista, joita en edes itse tiennyt noin tarkkaan . :)
- Ihmettäkummaa
Huomautus kirjoitti:
Tuon linkin http://www.psychologytoday.com/blog/the-empathic-brain/201307/inside-the-mind-psychopath-empathic-not-always
takana olevassa tekstissä on kirjoitusvirhe kohdassa "with an attractive women", eli siinä on yksikön epämääräinen artikkeli "an" monikon "women" edessä. Pitäisi olla joko "with an attractive woman" tai "with attractive women". Ehkä ensimmäistä noista on tarkoitettu tuossa asiayhteydessä. (Näkyy siinä tosin olevan muitakin KIRJOITUSvirheitä.) Tuo teksti EI ole mitään "jenkkiroskaa" vaan hollantilaista asiaa. Tuon "puolipopulaarin" kirjoituksen takana oleva (neuro)tieteellinen tutkimus http://brain.oxfordjournals.org/content/136/8/2550.full?keytype=ref&ijkey=CqWen0GPOBYJVDY on julkaistu Oxfordin yliopiston neurologian julkaisusarjassa http://www.oxfordjournals.org/our_journals/brainj/about.html , joten se on englantilainen eikä amerikkalainen. Sitäpaitsi vain tietämättömät typerykset kutsuvat yhdysvaltalaisia "jenkeiksi", jotka olivat pohjoisvaltalaisia.Ei oikein ole huumorin aika nyt, mutta tuli mieleen mielikuva kun psykopaatti on onnistunut houkuttelemaan aution saaren täyteen viehkeitä naisia ja on sitten itsekin vähän hämmennyksissä kuinka toimia sellaisessa tilanteessa...kun monikkomuoto meni jo vähän mittavammaksi.
- ihmettäkummaa
Ihmettäkummaa kirjoitti:
Ei oikein ole huumorin aika nyt, mutta tuli mieleen mielikuva kun psykopaatti on onnistunut houkuttelemaan aution saaren täyteen viehkeitä naisia ja on sitten itsekin vähän hämmennyksissä kuinka toimia sellaisessa tilanteessa...kun monikkomuoto meni jo vähän mittavammaksi.
Vielä tuosta psykopatia-aiheesta luin, että psykopaatit jotka menevät terapiaan useimmiten sortuvat muita nopeammin haitalliseen käytökseen eli terapiasta ei ole psykopaateille hyötyä. Aika monesta lähteestä sen suuntaista luin.
Siinä mielessä jos joku todella olisi psykopaatti, heitä olisi kai aika turhaa neuvoa hakeutumaan terapiaan tms. Eli mikä olisi järkevä asenne, jos esim. havaitsee jonkun tuntemansa psykopaatiksi?
(Aspergerillekaan ei välttämättä ole terapiasta hyötyä, jos aspergerius ei ole oikein huomioitu, eikä se tietenkään aspergeriutta pois "paranna".) - K.....
ihmettäkummaa kirjoitti:
Vielä tuosta psykopatia-aiheesta luin, että psykopaatit jotka menevät terapiaan useimmiten sortuvat muita nopeammin haitalliseen käytökseen eli terapiasta ei ole psykopaateille hyötyä. Aika monesta lähteestä sen suuntaista luin.
Siinä mielessä jos joku todella olisi psykopaatti, heitä olisi kai aika turhaa neuvoa hakeutumaan terapiaan tms. Eli mikä olisi järkevä asenne, jos esim. havaitsee jonkun tuntemansa psykopaatiksi?
(Aspergerillekaan ei välttämättä ole terapiasta hyötyä, jos aspergerius ei ole oikein huomioitu, eikä se tietenkään aspergeriutta pois "paranna".)Miksi täällä verrataan aspergeriutta ja psykopatiaa toisiinsa, ne ovat täysin kaksi erilaista oireyhtymää. Itse ainakin olen jatkuvasti hakenut itselleni apua ja tukea, koska en aspergerina tunne selviytyväni yhteiskunnan vaatimuksista enkä edes tavallisesta arjesta. Psykopaatit sen sijaan loistavat huippuviroissa polkien kaiken muun alleen. Siksi maailma onkin juuri niin sairas kuin on.
Hakeeko joku psykologian opiskeli täältä kokemuksia eri mielenhäiriöistä, joita sitten tarvittaessa jatko-opinnoissan voi käyttää muiden kustannuksella hyväksi, esim. psykologit?
Mitä teen yhdelläkään lähteellä, jos sinulla on omakohtaista kokemusta aiheesta vuosien ajalta? "Lähteet" eivät hyvinkään usein pidä ollenkaan paikkaansa.
Kysymykseesi, mieti itse. - ihmettäkummaa
K..... kirjoitti:
Miksi täällä verrataan aspergeriutta ja psykopatiaa toisiinsa, ne ovat täysin kaksi erilaista oireyhtymää. Itse ainakin olen jatkuvasti hakenut itselleni apua ja tukea, koska en aspergerina tunne selviytyväni yhteiskunnan vaatimuksista enkä edes tavallisesta arjesta. Psykopaatit sen sijaan loistavat huippuviroissa polkien kaiken muun alleen. Siksi maailma onkin juuri niin sairas kuin on.
Hakeeko joku psykologian opiskeli täältä kokemuksia eri mielenhäiriöistä, joita sitten tarvittaessa jatko-opinnoissan voi käyttää muiden kustannuksella hyväksi, esim. psykologit?
Mitä teen yhdelläkään lähteellä, jos sinulla on omakohtaista kokemusta aiheesta vuosien ajalta? "Lähteet" eivät hyvinkään usein pidä ollenkaan paikkaansa.
Kysymykseesi, mieti itse.Minua kun tässä ketjussa nyt välillä luullaan ihan päinvastaiseksi kuin mitä olen.
Kuulun itse nimenomaan "epävirallisiin asiantuntijoihin", en esim. opinnäytetöiden tekijöihin. :)
Toiseksikin siksihän minä juuri psykopaatteja ja aspergereja vertailen, koska ovat niin päinvastaisia neurologisia poikkeuksellisuuksia, ja jostakin syystä vaikuttavat sillointällöin päätyvän tekemisiin keskenään siinä määrin, että aihe voi tulla väistämättä pohdinnan alle.
Ja epävirallisten havaintojeni myötä uskon, ette terapiat voi tehdä psykopaatin vain ilkeämmäksi. Hyvin vaikea löytää mitään lähdettä, joka väittäisi, että psykopatia voidaan jollain hoidolla parantaa.
Lisäsin tuosta aspergerista siksi, jottei luulla, että jos terapiaan tulee asiakas, johon terapia ei vaikuta, että kyseessä on sitten psykopaatti, koska voi olla esimerkiksi aspergeri tai muu neurologisesti poikkeuksellinen, johon terapia ei vaikuta odotetulla tavalla. - ihmettäkummaa
ihmettäkummaa kirjoitti:
Minua kun tässä ketjussa nyt välillä luullaan ihan päinvastaiseksi kuin mitä olen.
Kuulun itse nimenomaan "epävirallisiin asiantuntijoihin", en esim. opinnäytetöiden tekijöihin. :)
Toiseksikin siksihän minä juuri psykopaatteja ja aspergereja vertailen, koska ovat niin päinvastaisia neurologisia poikkeuksellisuuksia, ja jostakin syystä vaikuttavat sillointällöin päätyvän tekemisiin keskenään siinä määrin, että aihe voi tulla väistämättä pohdinnan alle.
Ja epävirallisten havaintojeni myötä uskon, ette terapiat voi tehdä psykopaatin vain ilkeämmäksi. Hyvin vaikea löytää mitään lähdettä, joka väittäisi, että psykopatia voidaan jollain hoidolla parantaa.
Lisäsin tuosta aspergerista siksi, jottei luulla, että jos terapiaan tulee asiakas, johon terapia ei vaikuta, että kyseessä on sitten psykopaatti, koska voi olla esimerkiksi aspergeri tai muu neurologisesti poikkeuksellinen, johon terapia ei vaikuta odotetulla tavalla.Lisäksi minusta kuulostaa oudolle, jos ihmisiä käsketään terveyden hoitoon tai terapiaan ikäänkuin "rangaistuksena".
Sairaudesta rankaiseminen kuulostaa minulle hyvin julmalle.
Mikäli kyseessä on jokin rangaistava asia, mielestäni se on sitten oikeampi tulkita joksikin muuksi kuin sairaudeksi.
- Pärnäsen korjaamo
inessiivi, elatiivi, illatiivi, adessiivi, ablatiivi, allatiivi
esim. Alarikissa, Alarikista, Alarikiin, Alarikilla, Alarikilta, Alarikille - Olemattomasta
rangaistaan
Ihmettä ja kummaa on aivan oikeassa - on oikeustajun vastaista tämä rangaistusjärjestelmä, joka ohittaa lainsäätäjän - Anonyymi
Älä kuitenkaan demonisoi autisteja,
ihmisiä hekin ovat. Itselläni on asperger,
ja haluan pysytellä poissa asperger stereo-
typioista, jotka mielestäni vain rajoittavat
elämääni. Tutkijat nytten kirjoittelevat
yhtä sun toista teoriaa. Ei kaikkeen tietoon
tarvitse uskoa ja luottaa. Itse luen arvioita
aspergerista tietyllä skeptisellä varauksella. - Anonyymi
Ei autisti muuta osakaan kun aiheutaa häirötä ja olla agressiivinen. Autistin kuuluu sopeutua maailmaan ei meidän heidän.
- Anonyymi
Onko tuo kommentti trolli vai onko tuon kirjoittaja tosissaan
noin pihalla? - Anonyymi
"Ei autisti muuta osakaan kun aiheutaa häirötä ja olla agressiivinen. Autistin kuuluu sopeutua maailmaan ei meidän heidän."
Taas kerran tällä palstalla on kirjoitettu täysin typerä yleistys / virheellinen väite. En ymmärrä, mistä tulee joillakin ihmisillä oleva tarve kirjoittaa autisminkirjon ihmisistä tuolla tavalla.
Ehdotan tuon viestin kirjoittajalle, että hän lukee Wikipediasta artikkelin "Luettelo tunnetuista autismin kirjon henkilöistä".
https://fi.wikipedia.org/wiki/Luettelo_tunnetuista_autismin_kirjon_henkilöistä
Voitko vakavasti väittää, että tuossa listassa olevat ihmiset eivät osaisi muuta kuin aiheuttaa häiriötä ja olla agressiivisia? - Anonyymi
"Ei autisti muuta osakaan kun aiheutaa häirötä ja olla agressiivinen. Autistin kuuluu sopeutua maailmaan ei meidän heidän."
On päivänselvää, että jos aikuinen suhtautuu tuolla lailla
ala-arvoisen tietämättömästi autismikirjoiseen lapseensa,
lapsi reagoi siihen aikuisen mielestä hyvin negatiivisesti.
Ongelma ei ole silloin lapsessa vaan aikuisen vakavassa
tietämättömyydessä.
- Anonyymi
Oletko ajatellut, mistä johtuu .
Katsopa e pillerin sivuvaikutukset.
Olen lukenut että äiti potee vielä 4 tai 5 vuotta lopettamisen jälkeen mielialan vaihteluita ja jne. Mutta miten se vaikuttaa lapset ei oo tullu eteen onko tutkittu. Mutta kaikkia sitä lapset saa äidin köyttämöt lääkkeet ym.
Olen kaupassa katsonut lapsi huutaa se on sivulisen silmissä ihan jotain muuta kuin lapsi itse pystyy käyttöymistää haluamaan jotain siinä on sellasia kuin lääkkeet sivuvaikutus..eräs äiti sanoi, et sitten loppui kuin mitään selitystä ei löytydy. N 4 v kohdalla...
Monet sivuvaikutukset tulee lisäaineista kun me löytää loppuu käytös häiriöt ym.
Ketjusta on poistettu 44 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Metsäkoneen kuljettaja huuteli tutkijalle
"voisit kyllä ottaa rintaliivit pois ennen kuin tulet minulle juttelemaan, hän sanoo." https://yle.fi/a/74-20106446 On70410250Suomi on täysin sekaisin
Jo ties monettako päivää hirveä itku ja poru jostain helvetin nilviäisistä. https://www.is.fi/taloussanomat/art-20000104214543Kaikki ei vieläkään usko luontokatoon.
Suomussalmen Hukkajoella foliohattu metsäkoneen kuljettaja tuhosi tuhansia harvinaisia jokihelmisimpukoita eli raakkuja923084Sano vain suoraan, että nyt riittää
ettei kiinnosta. Sano, että lopeta! En ihmettelisi, jos olet saanut tarpeeksesi ja toivot minun ymmärtävän lopettaa. Eh432875Ohhoh! Ex-pääministeri Sanna Marinin Joni-rakas paljasti ilouutisen: "Tässä kuussa..."
Sanna Marin on ollut naimisissa Markus Räikkösen kanssa. Nyt hänen seurassaan on usein julkkishiusmuotoilija Joni Willb552704Mari Rantanen asettaa sairaan lapsen edun oman uransa edelle - (tekikö Marin samaa)
Noin toimii kunnon vastuuntuntoinen äiti, mutta siitäkin nämä mt-ongelmaiset vasemmistolaiset häntä täällä haukkuvat. "2302698- 1541874
Luokatonta toimintaa
Tyrmistyttävää toimintaa Stora Enson korjuu yrittäjältä Hukkajoella. Täyttä piittaamattomuutta laeista ja luontoarvoista731748Ensimmäisestä kohtaamisesta saakka
minulla on ollut hämmentynyt olo. Miten voit tuntua siltä, että olisin tuntenut sinut aina? Sinun kanssasi on yhtä aikaa141640Maailmankuulu homopingviini on kuollut
Minä niin toivoin että pariskunta olisi saatu kunniavieraiksi ensi kesän Prideen. 💔 "Maailmankuulu homopingviini on k61443