Olen aikuinen, jolla on runsaasti autistisia piirteitä. Olen viime aikoina kokenut jollakin tapaa syvää yksinäisyyttä, vaikka olenkin yksinäisyyteen yksinolemisena jo vuosien mittaan tottunut. Tarkoitan nyt hieman toisenlaista yksinäisyyttä siis.
Muistan kun löysin netistä as-palstan ja lueskelin sitä usein, vaikken koskaan uskaltautunutkaan kirjoittamaan. Kuitenkaan palsta ei jostain syystä tuonut minulle lohtua siitä, että maailmassa on muitakin, kuten jotkut ovat siellä kuvanneet. Olin aina ajatellut pärjänneeni hyvin. Ja olenhan minä pärjännytkin. Saan sanan suustani, olen iloinen, välitön, omalla tavallani onnellinen ja pärjään opinnoissa hyvin sekä arjessa jokseenkin - töitäkin saan aina silloin tällöin. Mutta kuitenkin kun luin palstaa, tuntui, että olen sittenkin yksin. Ihmiset, jotka tunnustautuivat siellä aspergereiksi, tuntuivat olevan ennemminkin introvertteja tyypillisine introverttien ja ujojen ongelmineen. Mutta minä en ole ujo enkä introvertti alkuunkaan.
Palsta tuntui olevan täynnä ihmisiä, jotka ovat ylpeitä maailman sivuun asettujia. Kuitenkin monella oli jopa omaa perhettä, seurustelukumppani ja ystäviä vuosien takaa. Ja minä kun ajattelin pärjänneeni ja että minulla puheliaana on helppoa, vaikken voi edes kuvitella, mitä parisuhderakkaus tai seurustelu on tai miten ystäviä "pidetään" vuosia.
Kaikki olivat niin ylpeitä "autismistaan", mutta minä en ole. Minä en haluaisi valtaosaa autistisista piirteistäni. Kyse autismissa ei ole vain siitä, ettei viihdy jossain ei-asiapitoisissa sosiaalisissa yhteyksissä, kuten as-palstaa lukiessa tai aspergerista omien kokemuksiensa perusteella joidenkin runoileman Wikipedia-artikkelin pohjalta voisi kuvitella. Ei ihme, ettei hyvätasoista autismia oteta todesta. Ainakin minulle autismi on pääosin jotain aivan muuta kuin sen tyyppinen ongelma, että ryhmäkeskusteluissa asialistalla siirryttäisiin eteenpäin ennen kuin edellinen asia on käsitelty (Wikipedian asperger-artikkelista).
Kun olen ihmisten parissa, esineet, huoneen seinät ja katto vetävät enemmän puoleensa kuin ihmiset. En pysty olemaan "läsnä". Ei sillä keskustelun aiheella tai keskustelun etenemisellä niin väliä. Ei edes keskustelukumppanilla. Ihan sama vaikka olisi toinen samaa laatuaan. Oma jutustelunikin on yleensä rakenteeltaan kaikkea muuta kuin koherenttia. Stimmaan myös ihan älyttömästi. Jos ihmiset näkisivät minut kotioloissa, luulisivat eksyneensä johonkin syvästi autististen hoitokotiin. Stimmaamisestakaan eivät nämä palstan aspergerit koskaan puhuneet, vaikka itse koen sen autismini yhdeksi keskeisimmäksi piirteeksi. No, sanoihan siellä joku heiluttavansa jalkaa, kuten aika moni muukin tässä maailmassa. Sehän on kait niitä harvoja sosiaalisesti hyväksyttyjä stimmaamisen muotoja kynän räpläämisen ohella. Mutta minun stimmaamiseni on kaikkea muuta. Läpyttelen käsiä - kolmella eri tapaa (vaihtelevat hieman ajoittain), heilutan päätä puolelta toiselle ja heijaan. Yleensä pystyn sulkemaan sen kotioloihin, mutten aina. Yritän sitten parhaani mukaan kätkeä äkilliset pään kääntelyt hiusten heilutteluksi tai vilunväristyksiksi ja käden heikuttelut joksikin ihmeen hian pudisteluksi. Jatkuvasti saa kytätä itseään ja siltikin havahtuu siihen tekemiseensä usein.
Kaikista voimaantumispuheista huolimatta en siis haluaisi olla tämä tyyppi. En haluaisi istua kotona käsiä läpyttelemässä, en haluaisi kelata jotain yhtä kohtaa Youtube-videosta kymmeniä kertoja stimmatakseni. Haluaisin saada aikaan sen sijaan, että istun kotona lattialla tuntikausia samassa asennossa. Ja vaikka rakastan musiikkia yli kaiken tässä maailmassa, halauaisin tehdä elämässäni muutakin kuin kuunnella kuullokkeilla jotain kappaletta satoja kertoja ja tuntikausia päivässä omaan maailmaani kadoten. Haluaisin katsoa ihmisiä silmiin, nähdä ne paljon puhutut ilmeet, kävellä kadulla pää pystyssä ilman, että sitäkin pitää koko ajan tietoisesti ajatella. Haluaisin olla läsnä, haluaisin osata tervehtiä yhtäkkiseltään. Haluaisin oikeasti elää sen, jonka elän nyt vain päässäni.
En vihaa as-palstaa tai aspergeristaan innostuneita. Mutta tunnen itseni ruumiini vangiksi. Tuntuu, että kukaan ei puhu siitä autismista, jota autismi minulle on. Ongelma lienee, että minä tiedostan monet ongelmani, mutten vain voi niille mitään. Ei tieto siitä, että ihmisiä kannattaa katsoa silmiin, vie pois sitä pakottavaa tunnetta, joka vetää katseen pois. Jos jollakin on jokin keino, jolla nuo itsensä sisään ja seinien tuijotteluun laulelevat seireenit voisi tukahduttaa, niin antaa tulla vaan. En kaipaa mitään voimaannuttamisviestejä, vaan kertokaa, miten olette esimerkiksi pärjänneet stimmaamisen kanssa. Tai mistä voisi saada apua. En ole mikään "vammainen" enkä halua sellaista edes leikkiä. Pärjään kyllä, mutta tähän kaipaisin apua. Onko esimerkiksi jotain keinoa opiskella läsnäoloa ja välttää omiin maailmoihin "putoamista"?
Hyvätasoisesta autismista
10
3509
Vastaukset
- kyllä vaan
itselleni tuottaa ongelmia silmiin katsominen, koska keskityn siihen liikaa. Kommunikointi sujuu lennosta silloin, kun ei tarvitse tuijotella silmiin liikaa. Varsinkin vieraiden ihmisten kanssa se tuntuu epämiellyttävältä yrittää olla niin "intiimiä" kontaktia ottavainen..... miten sen nyt muotoilisi :D Olen huomannut että ns. normaalit aluksi ihmettelee ja ovat huomanneet keskittymisvaikeuteni. Mutta silloin kun keskityn, singahdan helposti muiden ohi. Se on vähän niin kuin joko-tai. (Vammasta kai.)
Itselläni on suuria ongelmia kuunnella ja ymmärtää huonosti artikuloivia ihmisiä. Jos joku puhuu epäselvästi, muodostaa lauseen oudosti tai painottaa puheen päin peetä omasta mielestäni, en saa selvää. On noloa kysyä jatkuvasti, että mitä...
Tunneälyä minulla on ja luen helposti muiden ajatuksia. Huumorintaju on ronskin puoleinen. Osaan lukea rivien välistä, se ei ole ongelma. Olen ehkä jopa yliherkkä kaikelle ja oikeasti myötätuntoinen. En loukkaa muiden tunteita ikinä, ellei joku loukkaa ensin minua. Sen jälkeen osaan olla erittäin vittumainen ja kova, löydän suoraan muiden heikkoudet.
Mitä luin wikipediasta, niin myös serotoniini herkkyyttä on. Olen syönyt mielialalääkkeitä, jolloin sain ison epilepsiakohtauksen ja lopetin lääkityksen samantien.
Stimmaaminen on huomattavin piirteeni ainakin kotioloissa. En pysty olemaan hetkeäkään paikallani.
Pakkomielteeni musiikkiin ja tiettyihin asioihin on kiistaton, mutta älyän olla jankkaamasta niistä muille, sillä älyän kyllä, ettei muita kiinnosta ollenkaan.
Olen kenties tavallista lahjakkaampi taiteissa, mutta arkisissa asioissa olen täysi idiootti huolimattomuuttani. Saatan olla niin omissa maailmoissa, etten keskity siihen, mitä olen tekemässä (jotain tylsää siis.) Saan monesti ahaa elämyksiä. Eli ensin en tajua, mutta kun tajuan, se tapahtuu vauhdilla ja monesti vielä pidemmälle.
Jotenkuten olen pärjännyt. Ei tämä niin vahvana minulla ole, mutta piirteitä paljon. - Lähes normaali
Jos silmiin katsominen tuntuu vaikealta, niin katseen voi kodistaa kulmakarvoihin tai muualle silmien läheisyyteen. Toinen osapuoli ei huomaa parin sentin eroa katseen kohdistuksessa, joten molemmat voittavat :)
- ....................
Minulla ainakin katseen kohdistaminen ylipäätään kasvoihin on asia, jota pitää tietoisesti ajatella. Voin puhua aivan vaivatta seinille.. Se auttaa myös, ettei pidä laseja päässä, jos on huono näkö. Silloin tuijottelee vain epämääräistä ruskehtavaa möykkyä. Tosin liikkuessaan voi tällöin olla todellinen hasardi. :)
- SiiliII
Viidentoista vuoden masennuksen jälkeen kuulin eilen psykologiltani, että hänestä saatan kärsiä Aspergerin syndroomasta. Ajatukseni heiluivat laidasta laitaan: "vihdoinkin selitys ongelmille ja masennukselle" ja toisaalta "tätäkö se on siis loppuelämä". Tunnen oloni todella yksinäiseksi ja surulliseksi, kun ymmärsin, että omituinen etäällä olemisen tunne sosiaalisissa tilanteissa ei ole "normaalia". En pysty katsomaan toisia pitkään silmiin, katse tuntuu terävöityvän ja tuntuu kuin se näkyisi minusta ulospäin, jolloin silmäni alkavat vuotaa tai punastun enkä pysty keskittymään itse asiaan.
Moni asia mietityttää nyt, josko ne liittyvät tähän syndroomaan: kova kiirehtiminen asiasta toiseen, edistän asiaani aina molemmin käsin ja tunnen itseni hyvin hermostuneeksi. Tällaista en löytänyt mistään kuvauksesta ja tuo häiritsee elämistäni ja arkeani todella paljon. Tuntuu kuin yrittäisin saada maailman valmiiksi, jotta voin pysähtyä, vaikka järjellä ymmärrän, että arki pyörii ja pyörii ja päädyn aina tekemään samoja asioita alusta.
Löydän itsestäni varsin monet as-piirteet, mutta empatiakyvyn puuttesta en kärsi, vaan elän päinvastoin todella voimakkaasti mukana muiden ihmisten kokemuksista. Jo lapsena, jolloin empatiakyvyn pitäisi olla kehittymätöntä, tunsin aina voimakasta murhetta kaltoin kohdeltujen puolesta.- aspergikko
En ymmärrä väitettä aspergerien empatiakyvyttömyydestä. Itse olen ollut aina selvästi keskimääräistä empaattisempi.
- hupistahups
Moikka, oletko ajatellut, että kaikki yhteisöt, palstat jne niin ne tavallaan muodustuu sellaisista henkilöistä, jotka jollakin tapaa tahtovat tuoda itseään esiin.... ja monesti he "rakastavat" kertoa itsestään kaikkea ja usein positiiviseen -rules-sävyyn. Sellaisessa porukassa ei syrjään vetäytyvä pärjää tai pohdiskeleva... koska keskustelu ei mene samalla tasolle.
Itse olen autistin äiti, joten jotain tästä tiedän.... - väliposi
välitön positiivinen palaute merkitsee paljon autistille. jos joku läheinen huutaa tai haukkuu jotain autistin ominaispiirrettä oireet alkavat jälleen. autismissa kuluu enemmän rahaa elämiseen kuin normaali-ihmiselllä, eikä takuueläke riitä alkuunkaan edes ruokamenoihin. vaatteet jäävät kokonaan ostamatta. jos omaiset jelppaa raha-asioissa he samalla haukkuvat lyttyyn ja oireet alkavat jälleen.
- 1.1.2.3.5.8.13.21.34.55
Pakko heilua kokoajan. Onneksi kotona rauhassa saa heilua niin paljon kuin haluaa, tosin tuolista lähtee vingahdus sekunnin välein. Ihmiset valittaa, tai oikeastaan huomauttelee heilumisesta, tai rauhattomuudesta. En jaksa olla sellaisten ihmisten kanssa jotka eivät siedä edes jalan heilutusta kun en sitten pysty keskittymään muuhun kuin paikalla olemiseen. En käy nykyään juuri missään kun kotona on ihan hyvä olla. Rahaa tulee taikaluukusta ja kotona on tietokone.
- samaan_malliin_jatkoa
hehheh
- As678
ps. suosittelisin ostamaan keinutuolin, varsinkin jos olet assivanhus
Ketjusta on poistettu 0 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Suomi on täysin sekaisin
Jo ties monettako päivää hirveä itku ja poru jostain helvetin nilviäisistä. https://www.is.fi/taloussanomat/art-20000104504849Ensimmäisestä kohtaamisesta saakka
minulla on ollut hämmentynyt olo. Miten voit tuntua siltä, että olisin tuntenut sinut aina? Sinun kanssasi on yhtä aikaa151732Aivan täysin tahallinen teko
Ei mitään puolusteluja, eikä selittelyitä. Kuljettajalle kerrottiin asiasta siinä paikanpäällä, mutta silti hän ajoi ves941468Suomussalmi saatu vihdoin maailmankartalle!
Nyt kun Suomussalmi on vihdoin viimein saatu ennennäkemättömällä tavalla maailman tietoisuuteen niin voitaisiin järjestä531359Olet saanut minut sekoamaan
Tunteiden ristiaallokossa vellominen on ollut melkoinen kokemus. Ei kukaan ole saanut minua niin raiteiltaan kuin sinä.231337Mainehaitta metsäkonefirmalle
Hukkajoen tapahtumista liikkuu paljon huhuja. Eikö kannattaisi julkaista raakkuja tuhonneen metsäkoneyrityksen nimi, kos531218Oho! Maajussi-Kallelta pakit saanut morsioehdokas Miss Suomi -kisoissa! Tunnistaisitko hänet nyt?
Hmm, tunnistaisitko?!? Onnea missihulinoihin! Lue lisää ja katso kuvat: https://www.suomi24.fi/viihde/oho-maajussi-01075Myönnän sinulle nyt
Että olen erittäin mustasukkainen sinusta jo nyt. Ikävä on tämä tunne, kun tietämättömyyden solista nousee myrkkyä miele541010Pysytäänkö nainen
edelleen yhtä viileän tyynenä kun nähdään. Uskotko että tahtoessani saisin murettua tyyneytesi hyvin helposti.57895Olen käyttäytynyt ristiriitaisesti
eikä minusta varmaankaan ota mitään selvää. Se johtuu siitä, kun järki sanoo ei, ei, ei ja sydän sanoo kyllä, kyllä, kyl60859