Tuurin Jussi Ketola-sarjan kolmas osa hyppää sisällissodan jälkimainingeista suoraa kuohuvalle 30-luvulle. Aikaan, jolloin Lapuan Laki meni Suomen lain yli ja ohi, oikealta.
Aiemmissa Ketola-kirjoissa Jussi käy Ameriikan maalla kaivostöissä ja pilvenpiirtäjiä rakentamassa (Taivaanraapija) saaden samalla Kurikan Matilta teosofis-sosialistisia vaikutteita. Vakaa ja vankka aate pitää miehen irti aseista ja Tampereen valtauksessa 1918 hän ajeleekin ruumiskuormia (Kylmien kyytimies), toki valkoisten voittajien puolella.
Vapaussodan sankariveteraanin statuskaan ei auta, kun Kosolan kaverit tulevat yöllä hakemaan, kesällä 1930. Sosialisti mikä sosialisti, maasta pois tai maahan haudattavaksi joka tapauksessa. Siitä alkaa Ketolan Ikitie. Vanhimmat lukijat muistavat vielä kyyditysreitin Pohjanmaalta Neuvostoliiton rajalle. Chartermatkailua ilman paluulippua kutsuttiin myös muilutukseksi alan innokkaimpien yrittäjäveljesten mukaan.
Raja-asemalla Jussin on tehtävä nopea valinta: Kuolema tässä juopuneiden suomalaisten rajamiesten ja lapualaisten käsissä vai pako naapurimaahan, vailla paluumahdollisuutta. Elämänhalu voittaa ja juoksu itään pelastaa hengen. Millä ehdoilla, siitä kirjan jännite varsinaisesti alkaa.
Jussia hoidetaan matkavaurioista Petroskoin sairaalassa ja toivuttuaan hänet nimetään uudelleen ja ohjataan töihin työkansan suurta isänmaata rakentamaan yhdessä Amerikasta tulleiden suomalaisten kanssa. Sivutöinään Ketolan pitäisi vakoilla valtiollisen poliisin, GPUn, laskuun mielialoja ja kumouspuheita amerikansuomalaisten kolhoosin rakentajien keskuudessa. Tätä Ketola ei lupaa tehdä, ja seurauksiahan uppiniskaisuudesta aina on.
Tämä historiallinen paradoksi, amerikkalaiset Neuvostoliittoa rakentamasa, lie nuorille nykylukijoille outo asia. Ihan oikeasti huomattava joukko 30-luvun talouslamaan ja työttömyyteen kyllästyneitä siirtolaisia muutti Neuvostoliittoon, itse Stalinin ja Karjalan tasavallan johtajan, Edvard Gyllingin kutsusta.
Hyvin alkanut, työtä ja syötävää tarjonnut kolhoosikumppanuus venäläisten kanssa alkaa mureta vähitellen. Ideologiset erot luokkavihollisia ja sabotöörejä jahtaavan GPUn upseerin ja teosofisosialistien välillä ovat korjaamattomat. Eikä edes isä Stalin auta kutsumiaan.
Miten Ketolan ja Gyllingin lopulta käy, enpä kerro. Google tietää toisesta aika paljon, kaikkea ei kukaan. Ja kuolemaakin pahempaa on varattuna, lupaa GPUn herra Kallonen.
Antti Tuurin tapa kirjoittaa on pysynyt samana. Minäkertojan suoraa kuvausta mitä tapahtui. Ilman tunnelmointeja ja suurten ajatusrakenteiden esittelyä. Muutama lyhyt lyyrinen onnellisuutta tavoitteleva hetki mahtuu yli nelisatasivuiseen kirjaan. Kaikki dialogit puuttuvat, mitä joku sanoi kerrotaan vain minäkertojan kautta, ikään kuin kertaalleen tulkittuna. Joku ei tykkää, mun korvaan tämäkin sopii.
Koululaiset aina kyselee niitä kirjan teemoja, kun opettaja on käskenyt esseeseen eritellä. Niitähän Ikitiessä riiittää. Ihmisen aatteellinen johdonmukaisuus suhteessa käytännön selviytymisstrategiaan. Tavallinen suoritustason työtätekevä kansalainen suurten ideologioiden heiteltävänä: Ajopuu vai kohtaloaan ohjaava toimija? Onko parempi levittää sontaa kolhoosin pellolla kuin päätyä Stalinin kanavatyömaalle? Voiko ihminen pistää nimensä perättömään paperiin pelastaakseen henkensä, kun kylliksi piestään? Ajattomia kysymyksiä.
Rankkaa tekstiä. Herpaantumatta luin, ja painajaisia näin.
Rohkenen suositella.
Antti Tuuri: Ikitie
17
1594
Vastaukset
- Omalaatuista
Saatko Alvari kiksejä kun referoit täällä kirjan toisensa jälkeen niin perusteellisesti ettei lukijalle jää enää mitään syytä ruveta lukemaan ko. korjaa. Aika naiivia.
- A R Itte
Nämä oli vasta alkupaloja ja maistiaisia. Todellinen juoni ja tapahtumien kulku selviää vain luke,alla.
- Kuin myymälävaras
Väärin kirjailijaa kohtaan että kirjan sisältö kerrotaan juurta jaksaen. Mitä ideaa on sen jälkeen enää lukea ko. kirja? Taitaa Antti T olla vihainen.
- A R itte vieläkin
Pistänpä tähän arvion Linna-Väpin Tuntemattomasta ja kerron koko juonen: Suomi hyökkäsi itään. Hävisi sodan. Kertooko näinkin täydellinen juonipaljastus jotain kirjasta sinänsä. Siis taideteoksena.
- einaurata
Naiivia
- Palsta pilataan
Tosi naiivia kirjallista keskustelua.
- Entinen fanittaja
Luin nyt Ikitien. Alku veti jotenkuten matkaansa, mutta kun itse matka Itärajalle kesti kymmeniä sivuja eikä ollut muuta kuin autossa köröttelyä ja miehen pieksämistä niin kirja pitkästytti. Karjalan aika oli sekin tylsästi kuvattua, takaisin Suomeen tulo oli parasta.
Tuurin kirjoitustyyli on joka kirjassa samanlaista, repliikitöntä ja oudosti viisastelevaa. Ei oikea huumori ole sellaista eikä kaikkia asioita pidä tehdä väkisin naurettaviksi sanakäänteillä.
Alkupään tuotannossa Tuurilla ei ollut viisastelevaa sanankäyttöä ja se onkin parempaa. Muutos tapahtui Pohjanmaassa ja Amerikan raitissa.- 2412241
Yksi niistä harvoista kirjoista joita on paikoitellen todella ahdistavaa lukea. Kovaa on ollut elämä suomalaisilla..
- alvari.raappavaara
A Louhimies tekee kuulemma leffaa Ikitiestä. Jos rahoitus järjestyy. Odotan suurella mielenkiinnolla mitä syntyy ja tavoittuuko kirjan sisin valkokankaalle gigiprojektorista käsin.
Minun mielestäni Antti Tuuri on merkittävä kirjailija ja hänen toteava kirjoittamistyylinsä ja kuiva huumorinsa nautittavaa luettavaa. "Ikitie" on hieno kirja!
- vaivalloinen tarina
Ikitie on Tuurin pohjanoteerauksia, tosi tylsä
- outo ihminen
Jos kuvailee kirjan sanoilla ' tosi tylsä ' niin omistaa erikoislaatuisen pään joka on tosi tylsä.
- pöljä sälli
Kirjasta voi sanoa mitä tahansa mutta ei kuitenkaan "tosi tylsä".
- ritah
Absurdi.
Ensimmäistä kertaa luen Tuuria ja kirja on juurikin tuo Ikitie. Kirjailijoista tuli mieleen Magnus Mills absurdiuden johdosta.
Vakavia tapahtumia kuvataan naiivisti, naismaisesti, arkaillen ja kaunistellen, mutta kirjailijan omaa sieluahan tuo kuvaus esittää. Ihan vakavasti ei oikein oikein voi ottaa. - Missäsevahvaemäntä
Joku oli jossain haastattelussa sanonut, että kertomuksessa on "vahva ja itsenäinen nainen". No yli puolet luettu ja pelkkiä vaimoja, äitejä, huoria ja vanhoja piikoja tullu vastaa...
- Jonnevaan
Tapahtuuko tässä mitään muuta kun äijä on ensin autossa, sitten se on Karjalassa ja käy Amerikan kaupassa ostamassa kahvia ja jossain vaiheessa kulkeutuu takas suomeen?
- nanajanne
Luin Ikitien nopeasti mutta mielestäni oli vaikuttava kuvaus ja uskottava tosiasioihin pohjautuvana. Sen verran järkyttävä oli että mietin haluanko katsoa elokuvaa. Kirja kertoi riittävästi eikä jättänyt kylmäksi.
Ketjusta on poistettu 0 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Halkokarilla ammuttu
Halkokarin uimarannan metsissä/tiellä poliiseja juoksenteli n.13.30.Onko pahvihousut setvimässä sukuriitoja?374032Yle aamu taas huolissaan laittomasti maassa olevien terveydenhuollosta
Yle se jaksaa aina nostaa tämän asian esille, vaikka ei pitäisi. Laittomasti maassa olevat pitää säilöä ja karkoittaa, e2392527Mitä tehdä kun eräs henkilö seuraa puhelintani
Ja informoi asioitani ulkopuolisille ja ei kyse ei ole viranomaisista vaan sairaasta yksilöstä joka ei jätä rauhaan vaan2472414- 2031914
Tuli yhtäkkiä kova ikävä sinua, J
Olisitpa täällä, niin voisin halata ja suukottaa sinua juuri nyt... Vaikka tilanne on mikä se on, enkä voi tätä oikeass951711Täytyy tunnustaa
että olet kauneinta mitä olen nähnyt. Käteni tärisevät vieläkin. Olen tosiaan ihastunut. Tästäkin vaikenen.1171517Jengi haluaa että
Lähden täältä pois. Syystä että? Antaa tulla syitä nyt.... Huomenta sitten viimeisen kerran. 💔🐺🖤1981316Leskenpoltto, kastijärjestelmä ja muut asiat, joiden alkuperää ei tiedetä
Leskenpoltto, kastijärjestelmä ja muut asiat, joita käytetään koko itää vastaan tietämättä niiden alkuperää. Aina kun o3451187- 1991046
- 80971