Olen seurustellut miehen kanssa vajaan vuoden, emme asu yhdessä. Itselleni on muodostumassa ongelmaksi miehen lapset, jotka asuvat äitinsä kanssa, mutta ovat myös isällään aika paljon. Mitään varsinaista ongelmaa ei pitäisi olla: lapset ovat mukavia ja tulemme hyvin toimeen. Itselläni kun ei lapsia ole, enkä ole koskaan niitä halunnutkaan, en vain totu ajatukseen, että he olisivat osa yhteistä elämäämme. Koska en ole tottunut lapsiin, minusta on suunnattoman rasittavaa olla miehen luona silloin, kun lapset ovat siinä. He tuntuvat ylimääräiseltä riipalta, jotka kaiken lisäksi muistuttavat miehen menneestä elämästä. Ajatus yhteen muuttamisesta tuntuu mahdottomalta.
Tiedän kyllä, ettei kannattaisi valittaa, monella on oikeasti vaikeaa puolison lasten kanssa. Tiedän myös, että tein tietoisen valinnan alkaessani seurustella miehen kanssa, jolla on lapsia. En vain arvannut, että siitä tulisi minulle näin vaikeaa. Ja kyllä, olen itsekäs, saa haukkua. Mutta haluaisin kuulla muiden kokemuksia vastaavasta tilanteesta. Voiko mieli tästä muuttua, vai pitäisikö luovuttaa suosiolla?
Miehen lapset rassaa, anteeksi
300
17479
Vastaukset
- .. vai ?
Kyllä tilanne siitä vain pahenee. Miehen lapset tulevat olemaan siinä vielä pitkän tovin ennenkuin saat miehen vain itsellesi. Lapsilla on myös oikeus isäänsä ja on kunnioitettava isä koska huolehtii ja on myös lasten kanssa.
Vähemmällä pääsisit jos luovuttaisit nyt tässä vaiheessa, ennenkuin lapset alkavat haukkumaan sinua, koska he vaistoavat ettet välitä heistä tippaakaan ja se ei ole leikkiä vaan totisinta totta, se suunsoitto jonka he aloittavat. Niin metsä vastaa kun sinne huudetaan.
Pois turhat haavekuvat, arki alkaa jokatapauksessa jonakin päivänä.
Sitähän sinä kysyit..- Itsekäs äitipuoli
Kiitos vastauksesta. "Niin metsä vastaa, kuin sinne huudetaan". Olen kyllä lasten läsnäollessa heille kiva, touhuan heidän kanssaan, pelaan ym. Ja pidän siitä itsekin, kun sitä vain ei tarvitse tehdä liian usein. Toistaiseksi lapsetkin tykkäävät minusta. Mutta kaipa he pitemmän päälle alkavat vaistota, etten halua olla täysillä heidän elämässään mukana.
- Kuuntele vaistoasi
Itsekäs äitipuoli kirjoitti:
Kiitos vastauksesta. "Niin metsä vastaa, kuin sinne huudetaan". Olen kyllä lasten läsnäollessa heille kiva, touhuan heidän kanssaan, pelaan ym. Ja pidän siitä itsekin, kun sitä vain ei tarvitse tehdä liian usein. Toistaiseksi lapsetkin tykkäävät minusta. Mutta kaipa he pitemmän päälle alkavat vaistota, etten halua olla täysillä heidän elämässään mukana.
Joo, paras on nyt nostaa kytkintä. Tuo asia kun nyt kiusaa vaikka suhde on tuore, tulee pahenemaan tasaisesti siihen asti, että et enää kestä ja muutat pois. Ihan turha on tieten tahtoen hankkia itselleen ikävyyksiä. Jos olet edes kohtuullisen hyvännäköinen, saat kyllä myös lapsettomia miehiä.
- Itsekäs äitipuoli
Kuuntele vaistoasi kirjoitti:
Joo, paras on nyt nostaa kytkintä. Tuo asia kun nyt kiusaa vaikka suhde on tuore, tulee pahenemaan tasaisesti siihen asti, että et enää kestä ja muutat pois. Ihan turha on tieten tahtoen hankkia itselleen ikävyyksiä. Jos olet edes kohtuullisen hyvännäköinen, saat kyllä myös lapsettomia miehiä.
Eipä ole kyse siitä, ettenkö lapsettomiakin miehiä varmasti saisi, mutta kun menin hölmö rakastumaan tähän isäihmiseen...
- Huuma haihtuu
Itsekäs äitipuoli kirjoitti:
Eipä ole kyse siitä, ettenkö lapsettomiakin miehiä varmasti saisi, mutta kun menin hölmö rakastumaan tähän isäihmiseen...
Rakastuminen on ohimenevä tila ;). AINA. Etkä oo äitipuoli, kun et asu yhdessä sen perheen kanssa (isä lapset = perhe)
- Itsekäs äitipuoli
Huuma haihtuu kirjoitti:
Rakastuminen on ohimenevä tila ;). AINA. Etkä oo äitipuoli, kun et asu yhdessä sen perheen kanssa (isä lapset = perhe)
Arvasin, että joku tarttuu asiaan, meinasinkin laittaa "itsekäs MAHDOLLISESTI TULEVA äitipuoli", mutta oli niin pitkä nimimerkki. Se on kiva, että osaatte kiinnittää huomiota olennaiseen.
- Asian ytimeen
Itsekäs äitipuoli kirjoitti:
Arvasin, että joku tarttuu asiaan, meinasinkin laittaa "itsekäs MAHDOLLISESTI TULEVA äitipuoli", mutta oli niin pitkä nimimerkki. Se on kiva, että osaatte kiinnittää huomiota olennaiseen.
Joo. Tuossahan heti jo ekasta sanasta näkee, mistä kyse. Itsekkyys ei sovi uusperheeseen ja piste. Joudut luopumaan monesta asiasta, jotka ovat muutoin itsestäänselvyyksiä, kuten vapaus päättää omista aikatauluista ja siitä, ketkä tulevat kotiisi ja milloin ;). Uusperheessä joutuvat kaikki joustamaan, ja se voi olla hyvin vaikeaa itsekkäälle ihmiselle.
- yks vaa
Itsekäs äitipuoli kirjoitti:
Arvasin, että joku tarttuu asiaan, meinasinkin laittaa "itsekäs MAHDOLLISESTI TULEVA äitipuoli", mutta oli niin pitkä nimimerkki. Se on kiva, että osaatte kiinnittää huomiota olennaiseen.
tuttu juttu,minä taas 5 kurittoman kakaran ex isäpuoli,jos tuntuu heti alussa et ei ehkä tuu toimii,se ei todnäk tuu toimii.itte olen äärimmäisen pettynyt kaikkeen,otin vastaan kaaosperheen ja rakastuin naiseen jonka kanssa yritimme saada asian hallintaan.kyllä paljon tapahtuikin ja asiat rupes luistamaan,mutta kuitenkin loppupelissä olin perheen sisäkkö,lastenhoitaja,siivooja ja narri.ravostuttavia,ärsyttäviä kakaroita...nyt kesäloma ja ovat koko kesän kotona mankumassa ruinaamassa,äitinhelmoissa kitisemässä..rupee ärsyttää jo heti kun menee ovesta sisään ja parisuhdehan voi tosi hyvin kun ei ole hetken rauhaa jase ei edes naistani vaivaa koska ne on sen perhe ja minä taas aivan ulkopuolinen jonka lapset jyrää mennen tullen,joka asiassa.jos haluat olla ikuinen kakkonen joka tasolla ja tehdä olostasi helvetiillisen toivomalla että jonain päivänä asiat muuttuis,kokeile mut älä anna alkuhuuman viedä suo mennessään.mulle tosta ei seurannu mitään hyvää,3v vessasta alas,paha mieli ja olo vaan jäi.voihan poikkeuksia tietysti olla jos tää miehes on järkevä ihminen ja yhteispeli teidän välillä toimii..
- nähnyt on
Asian ytimeen kirjoitti:
Joo. Tuossahan heti jo ekasta sanasta näkee, mistä kyse. Itsekkyys ei sovi uusperheeseen ja piste. Joudut luopumaan monesta asiasta, jotka ovat muutoin itsestäänselvyyksiä, kuten vapaus päättää omista aikatauluista ja siitä, ketkä tulevat kotiisi ja milloin ;). Uusperheessä joutuvat kaikki joustamaan, ja se voi olla hyvin vaikeaa itsekkäälle ihmiselle.
Voi vitsi mikä naurettava kommentti sillä itsekkäitähän ydinperheenperustajat ovat mitä suurimmassa tapauksissa kun se perhe ei pysy niin mistähähän muusta on kyse kuin itsekkyydestä? Eikö sitä muuten muka ydinperheissä joutuisi kaikki joustamaan ? Ensin ei ydinperheessä jousteta ja se loppuu niin sitten uusperheissäkö vasta aletaan joustamaan?
Jos sen perheen eteen ei ole valmis luopuman mistään niin sitten ei sovi minkäänmoinen perhe vaikka vaihtaisi kumppania kuin kalsareita.
Monet eivät välitä kumppanistaan tuon taivaallista kunhan saavat sen kakaran tai useamman ettei tarvitse töihin mennä kello kourassa ja saavat elantonsa niistä kakaroista tulevilla tuilla. Hyväksikäytetään niitä miehiä jotka eivät kumia käytä. Ydinperheissäkin joutuu joustamaan ja se voi olla hyvin vaikeeta itsekkäille ihmisille sen takia erotaan.
Missä perhemuodoissa muka et näe itsekkyyttä sillä sillä sitä on joka perhemuodossa. Ydinperhe ei varmaankaan eroaisi jos vanhemmat eivät ajattelisi ensisijaisesti itseään. Tyhmiä ihmisiä tarvitaan jotta tyhmien määrä pysyy ennallaan. Itsekäs ihminen tekee samat virheet monta kertaa elämässään eikä opi koskaan mistään. Koskaan ei voi lopettaa sitä tyhmyyden kierrettä vaan toistaa sitä loputtomiin. Jos ei sitä joustamisen taitoa ole sisäänsynnyttynä ja tule jo ydinperheessä niin ei sitä tule koskaan. Kaikkein itsekkäimpiä ihmisiä ovat perheelliset jotka tappelevat joka asiasta ja vetävät siihen ulkopuolisiakin mukaan hyvin mielellään. - Lasten tähden
Itsekäs äitipuoli kirjoitti:
Kiitos vastauksesta. "Niin metsä vastaa, kuin sinne huudetaan". Olen kyllä lasten läsnäollessa heille kiva, touhuan heidän kanssaan, pelaan ym. Ja pidän siitä itsekin, kun sitä vain ei tarvitse tehdä liian usein. Toistaiseksi lapsetkin tykkäävät minusta. Mutta kaipa he pitemmän päälle alkavat vaistota, etten halua olla täysillä heidän elämässään mukana.
Asukaa omissa huusholleissanne. Käyhän se elämä silläkin tavalla. Tulette molemmat toimeen omilla tuloillanne ja viihdytte omissa elämissänne.
Jonain päivänä lapset eivät enää ole lapsia. He näkevät asiat uusin silmin, ja voitte elää ilman jännitteitä keskenänne.
Lasten äidilläkin saatta olla uusi suhde. Lapet tuntevat olevansa liikaa vanhenpiensa kodeissa? Itsekäs äitipuoli kirjoitti:
Kiitos vastauksesta. "Niin metsä vastaa, kuin sinne huudetaan". Olen kyllä lasten läsnäollessa heille kiva, touhuan heidän kanssaan, pelaan ym. Ja pidän siitä itsekin, kun sitä vain ei tarvitse tehdä liian usein. Toistaiseksi lapsetkin tykkäävät minusta. Mutta kaipa he pitemmän päälle alkavat vaistota, etten halua olla täysillä heidän elämässään mukana.
Olen itse seurustellut 8 vuotta eronneen naisen kanssa. Nyt hänen äitinsä eli anoppi ottaa kaaliin. Onko kenelläkään vastaavaa tilannetta? Pitäisikö meidän erota?
- Pidä nyt tunkkis
yks vaa kirjoitti:
tuttu juttu,minä taas 5 kurittoman kakaran ex isäpuoli,jos tuntuu heti alussa et ei ehkä tuu toimii,se ei todnäk tuu toimii.itte olen äärimmäisen pettynyt kaikkeen,otin vastaan kaaosperheen ja rakastuin naiseen jonka kanssa yritimme saada asian hallintaan.kyllä paljon tapahtuikin ja asiat rupes luistamaan,mutta kuitenkin loppupelissä olin perheen sisäkkö,lastenhoitaja,siivooja ja narri.ravostuttavia,ärsyttäviä kakaroita...nyt kesäloma ja ovat koko kesän kotona mankumassa ruinaamassa,äitinhelmoissa kitisemässä..rupee ärsyttää jo heti kun menee ovesta sisään ja parisuhdehan voi tosi hyvin kun ei ole hetken rauhaa jase ei edes naistani vaivaa koska ne on sen perhe ja minä taas aivan ulkopuolinen jonka lapset jyrää mennen tullen,joka asiassa.jos haluat olla ikuinen kakkonen joka tasolla ja tehdä olostasi helvetiillisen toivomalla että jonain päivänä asiat muuttuis,kokeile mut älä anna alkuhuuman viedä suo mennessään.mulle tosta ei seurannu mitään hyvää,3v vessasta alas,paha mieli ja olo vaan jäi.voihan poikkeuksia tietysti olla jos tää miehes on järkevä ihminen ja yhteispeli teidän välillä toimii..
"...jos haluat olla ikuinen kakkonen joka tasolla ..."
No mitä sitten pitäisi mielstäsi tehdä;Unohtaa lapset taka alalle ja alkaa vain mielyttämään tekäläistä,ikään luin lapsia ei olisikaan?!?!?
Kyllä homma on niin että lasten tulee olla AINA ykkösiä!!!
Tollaset "minä-minä ja minä" vikisijät on vaan sitten parempi jättää koko leikkikesken jollei kestä asiaa.Ota sitten joku lapseton taikka käy huorissa,sillähän se on ratkaistu.
Eiköhän näitä lapsia ole tarpeeksi tässä maailmassa joilla on vanhemmat jotka eivät pidä huolta ja voivat pahoin.
Tiedän tapauksen missä uusi äitipuoli halusi miehen laittavan lapsensa lastenkotiin.Lopulta yksi lapsista veti itsensä hirteen. - Lasten kanssa yksin
Älä ota miestä jolla on lapsia, hyvä kun tiedät asian jo ennalta. Kun miehen lapset on riittävän vanhoja, hän ei elämäänsä sinun kannasi jaa. Niin kävi ainakin mulle, mutta eri sukupuolirooleissa.
- Ei toimi
Ne lapset alkavat lopulta sua haukkumaan, jopa vaikka heistä yrittäisit pitää. Voit antaa heille vaikka kuun taivaalta eikä sekään ole hyvä. Jos syy ei olisi sinussa, niin sitten siinä aivopesussa jonka lapset saavat muualta.
- Nähty on
Ja, vaikka sinne metsää huutaisi vain sulosointuja, niin takaisin voi tulla pelkkää kakkaa.
- Rovasti Pakonen
Kuuntele vaistoasi kirjoitti:
Joo, paras on nyt nostaa kytkintä. Tuo asia kun nyt kiusaa vaikka suhde on tuore, tulee pahenemaan tasaisesti siihen asti, että et enää kestä ja muutat pois. Ihan turha on tieten tahtoen hankkia itselleen ikävyyksiä. Jos olet edes kohtuullisen hyvännäköinen, saat kyllä myös lapsettomia miehiä.
Hmm.Saahan sitä Herran ehtoolistakin.Hmm.Ilman leipää.
- lolllllllldo
miettiläs kirjoitti:
Olen itse seurustellut 8 vuotta eronneen naisen kanssa. Nyt hänen äitinsä eli anoppi ottaa kaaliin. Onko kenelläkään vastaavaa tilannetta? Pitäisikö meidän erota?
:---DDDDD
- itsekkin eronnut
nähnyt on kirjoitti:
Voi vitsi mikä naurettava kommentti sillä itsekkäitähän ydinperheenperustajat ovat mitä suurimmassa tapauksissa kun se perhe ei pysy niin mistähähän muusta on kyse kuin itsekkyydestä? Eikö sitä muuten muka ydinperheissä joutuisi kaikki joustamaan ? Ensin ei ydinperheessä jousteta ja se loppuu niin sitten uusperheissäkö vasta aletaan joustamaan?
Jos sen perheen eteen ei ole valmis luopuman mistään niin sitten ei sovi minkäänmoinen perhe vaikka vaihtaisi kumppania kuin kalsareita.
Monet eivät välitä kumppanistaan tuon taivaallista kunhan saavat sen kakaran tai useamman ettei tarvitse töihin mennä kello kourassa ja saavat elantonsa niistä kakaroista tulevilla tuilla. Hyväksikäytetään niitä miehiä jotka eivät kumia käytä. Ydinperheissäkin joutuu joustamaan ja se voi olla hyvin vaikeeta itsekkäille ihmisille sen takia erotaan.
Missä perhemuodoissa muka et näe itsekkyyttä sillä sillä sitä on joka perhemuodossa. Ydinperhe ei varmaankaan eroaisi jos vanhemmat eivät ajattelisi ensisijaisesti itseään. Tyhmiä ihmisiä tarvitaan jotta tyhmien määrä pysyy ennallaan. Itsekäs ihminen tekee samat virheet monta kertaa elämässään eikä opi koskaan mistään. Koskaan ei voi lopettaa sitä tyhmyyden kierrettä vaan toistaa sitä loputtomiin. Jos ei sitä joustamisen taitoa ole sisäänsynnyttynä ja tule jo ydinperheessä niin ei sitä tule koskaan. Kaikkein itsekkäimpiä ihmisiä ovat perheelliset jotka tappelevat joka asiasta ja vetävät siihen ulkopuolisiakin mukaan hyvin mielellään.tuosta sai sen käsityksen, että kaikki eronneet ovat itsekkäitä, niin ei ole, mie ainakin joustin, joustin, joustin, kunnes katkesin, aatteleppa sitä!
Itsekkäälle äitipuolelle sanoisin, että kannattaa tosiaan jättää sellaiset miehet unholaan, joilla on lapsia, jos ei niistä kerran tykkää. - vkonloppu äitipuoli
Itseasiassa voi käydä toisellakin tavalla. Vuosi on vasta lyhyt aika. Suhteen edetessä on helpompaa sietää lapsia ja jakaa kumppani heidän kanssaan. Uusioperheiden kuviot ovat monimutkaisia ja tunnetasolla haastavia. Vlittämistä on myös se, että tulee vaan toimeen, ihan kuten muidenkin ihmisten kanssa. Ärsyttäviä hetkiä löytyy, mutta myös niitä mukavia. Yleensä mieli muuttuu tai itseasiassa tasaantuu ajan kanssa, pohjalla kun on rakkaus lasten isään ja tämän rakkaus sinuun. Siitä se alkaa ja siihen se päättyy. Voimia sinulle.
- Itsekkyys=normaalia
Asian ytimeen kirjoitti:
Joo. Tuossahan heti jo ekasta sanasta näkee, mistä kyse. Itsekkyys ei sovi uusperheeseen ja piste. Joudut luopumaan monesta asiasta, jotka ovat muutoin itsestäänselvyyksiä, kuten vapaus päättää omista aikatauluista ja siitä, ketkä tulevat kotiisi ja milloin ;). Uusperheessä joutuvat kaikki joustamaan, ja se voi olla hyvin vaikeaa itsekkäälle ihmiselle.
"Itsekkyys ei sovi uusperheeseen ja piste. Joudut luopumaan monesta asiasta"
Tässäpä mielenkiintoinen asia: eli leimaaminen joku itsekkääksi, kun toinen haluaa jotain. Onko siellä taas takana joku jätetty perheenäiti, joka haluaa nälviä ja piikitellä miehensä uutta kumppania näin symbolisesti tuntemattoman ihmisen asiassa? Tuossa on kyllä ilkeyttä takana: halutaan osoittaa, että uuden kumppanin tulee "luopua" monesta asiasta. Mutta selkeästi takana on vain se mielipaha siitä, että on itse joutunut luopumaan. Kaikissa, tai lähes kaikissa uusperhekeskusteluissa uusi kumppani ja vanha vaimo haukkuvat toisiaan, ja miestä pidetään jotenkin täysin imbesillinä toimijana, joka on kaikkiin ongelmiin syyntakeeton.
Joka ainoa ihminen on jollain tavalla itsekäs. Se mies, joka on suhteesta lähtenyt ja perheensä jättänyt on itsekäs. Ehkä itsekkäin kaikista, koska mies ei ajattele juuri koskaan lasten etua, vaan pelkästään omaa mukavuuttaan. Se vaimo, joka haluaisi miehen jäävän suhteeseen itsensä takia,vaikka suhde olisi kuollut, on itsekäs. Ja ihan varmasti se uusi kumppani eli aloittaja on varmasti itsekäs. Kuinkas muuten?
On kummallista olettaa että vain oma itsekkyys on oikeutettua, mutta ei muiden. yks vaa kirjoitti:
tuttu juttu,minä taas 5 kurittoman kakaran ex isäpuoli,jos tuntuu heti alussa et ei ehkä tuu toimii,se ei todnäk tuu toimii.itte olen äärimmäisen pettynyt kaikkeen,otin vastaan kaaosperheen ja rakastuin naiseen jonka kanssa yritimme saada asian hallintaan.kyllä paljon tapahtuikin ja asiat rupes luistamaan,mutta kuitenkin loppupelissä olin perheen sisäkkö,lastenhoitaja,siivooja ja narri.ravostuttavia,ärsyttäviä kakaroita...nyt kesäloma ja ovat koko kesän kotona mankumassa ruinaamassa,äitinhelmoissa kitisemässä..rupee ärsyttää jo heti kun menee ovesta sisään ja parisuhdehan voi tosi hyvin kun ei ole hetken rauhaa jase ei edes naistani vaivaa koska ne on sen perhe ja minä taas aivan ulkopuolinen jonka lapset jyrää mennen tullen,joka asiassa.jos haluat olla ikuinen kakkonen joka tasolla ja tehdä olostasi helvetiillisen toivomalla että jonain päivänä asiat muuttuis,kokeile mut älä anna alkuhuuman viedä suo mennessään.mulle tosta ei seurannu mitään hyvää,3v vessasta alas,paha mieli ja olo vaan jäi.voihan poikkeuksia tietysti olla jos tää miehes on järkevä ihminen ja yhteispeli teidän välillä toimii..
"...,mutta kuitenkin loppupelissä olin perheen sisäkkö,lastenhoitaja,siivooja ja narri.ravostuttavia,ärsyttäviä kakaroita...nyt kesäloma ja ovat koko kesän kotona mankumassa ruinaamassa,äitinhelmoissa kitisemässä..rupee ärsyttää jo heti kun menee ovesta sisään ja parisuhdehan voi tosi hyvin kun ei ole hetken rauhaa jase ei edes naistani vaivaa koska ne on sen perhe ja minä taas aivan ulkopuolinen jonka lapset jyrää mennen tullen,joka asiassa.jos haluat olla ikuinen kakkonen joka tasolla..."
Ihan sama onko ne lapsen sun vai jonkun toisen, niin tuollai se menee jos sen itse antaa noin mennä. Ihan samalla tavalla voi olla täysin ulkopuolinen vaikka lapset olisikin "omia".- hohhoijakkaa
nähnyt on kirjoitti:
Voi vitsi mikä naurettava kommentti sillä itsekkäitähän ydinperheenperustajat ovat mitä suurimmassa tapauksissa kun se perhe ei pysy niin mistähähän muusta on kyse kuin itsekkyydestä? Eikö sitä muuten muka ydinperheissä joutuisi kaikki joustamaan ? Ensin ei ydinperheessä jousteta ja se loppuu niin sitten uusperheissäkö vasta aletaan joustamaan?
Jos sen perheen eteen ei ole valmis luopuman mistään niin sitten ei sovi minkäänmoinen perhe vaikka vaihtaisi kumppania kuin kalsareita.
Monet eivät välitä kumppanistaan tuon taivaallista kunhan saavat sen kakaran tai useamman ettei tarvitse töihin mennä kello kourassa ja saavat elantonsa niistä kakaroista tulevilla tuilla. Hyväksikäytetään niitä miehiä jotka eivät kumia käytä. Ydinperheissäkin joutuu joustamaan ja se voi olla hyvin vaikeeta itsekkäille ihmisille sen takia erotaan.
Missä perhemuodoissa muka et näe itsekkyyttä sillä sillä sitä on joka perhemuodossa. Ydinperhe ei varmaankaan eroaisi jos vanhemmat eivät ajattelisi ensisijaisesti itseään. Tyhmiä ihmisiä tarvitaan jotta tyhmien määrä pysyy ennallaan. Itsekäs ihminen tekee samat virheet monta kertaa elämässään eikä opi koskaan mistään. Koskaan ei voi lopettaa sitä tyhmyyden kierrettä vaan toistaa sitä loputtomiin. Jos ei sitä joustamisen taitoa ole sisäänsynnyttynä ja tule jo ydinperheessä niin ei sitä tule koskaan. Kaikkein itsekkäimpiä ihmisiä ovat perheelliset jotka tappelevat joka asiasta ja vetävät siihen ulkopuolisiakin mukaan hyvin mielellään.Lievästi katkera elämälle....?
- Yolue
Veri on vettä sakeampaa
Sorry, mutta sulle tuskin tulee yllätyksenä, että miehen mukana tulevat myös lapset. siitä et pääse mihinkään. Tiesit varmaan tämän jo suhteen alussa.
Mikään ei ole sen turmiollisempaa kuin yrittää erottaa miehesi lapsistaan.
Voi olla, että suhteenne kestää tällaista tovin, mutta ne lapset ovat mukana kuvioissa 18 v saakka ja jossakin vaiheessa miehesi takuuvarmasti haluaa asettaa elämässään sijaa myös lapsilleen.
Tiedät varmaan, että on lukisa määrä puolisokokelaita, jotka voat yrittäneet tulla kapulaksi miehen/vaimon ja tämän lasten väliin. Siinä rytäkässä ei yleensä pärjää. Veri on vettä sakemampaa.
Sitäpaitsi, ei ole lasten vika, että heillä on noin mul..u äitipuoli. Heillä on oikeus isäänsä ja olla tämän kanssa.
Jos haluat olla ilman (miehen) lapsia, kannattaa etsiä mies jolla ei niitä ole. Itsekäs äitipuoli kirjoitti:
Kiitos vastauksesta. "Niin metsä vastaa, kuin sinne huudetaan". Olen kyllä lasten läsnäollessa heille kiva, touhuan heidän kanssaan, pelaan ym. Ja pidän siitä itsekin, kun sitä vain ei tarvitse tehdä liian usein. Toistaiseksi lapsetkin tykkäävät minusta. Mutta kaipa he pitemmän päälle alkavat vaistota, etten halua olla täysillä heidän elämässään mukana.
helppohan se on sivullisena huudella että ei muuta ku kytkintä vaan nostat!!
Ei tuohon ole oikeata vastausta ku sinun ihtes sisällä...
vituttaa ja kestät sen ja elät ihanan miehes kanssa tai etit paremman..
joka suhteessa kuitenkin on aina se kolikon kääntöpuoli...
toisesta täytyy niellä huonot puolet ja tietysti...;) nauttia hyvistä puolista...
ajattele et sulla kuitenkin on se mies ja lapset ja elämä ympärillä...toisilla ei ole mitään...
ajattele toisinpäin et mitä pitäs olla paremmin vaan et mitä sulla on...- sotaorvon lapsi
Itsekäs äitipuoli kirjoitti:
Eipä ole kyse siitä, ettenkö lapsettomiakin miehiä varmasti saisi, mutta kun menin hölmö rakastumaan tähän isäihmiseen...
Etsi sitten itsellesi lapseton mies.
Heitä löytyy aivan varmasti tässä Suomen maasta.
Ja ilmoita deiteissä, että haluat vain miehen. Et hänen lapsiaan. - kohtalotoveri
nähnyt on kirjoitti:
Voi vitsi mikä naurettava kommentti sillä itsekkäitähän ydinperheenperustajat ovat mitä suurimmassa tapauksissa kun se perhe ei pysy niin mistähähän muusta on kyse kuin itsekkyydestä? Eikö sitä muuten muka ydinperheissä joutuisi kaikki joustamaan ? Ensin ei ydinperheessä jousteta ja se loppuu niin sitten uusperheissäkö vasta aletaan joustamaan?
Jos sen perheen eteen ei ole valmis luopuman mistään niin sitten ei sovi minkäänmoinen perhe vaikka vaihtaisi kumppania kuin kalsareita.
Monet eivät välitä kumppanistaan tuon taivaallista kunhan saavat sen kakaran tai useamman ettei tarvitse töihin mennä kello kourassa ja saavat elantonsa niistä kakaroista tulevilla tuilla. Hyväksikäytetään niitä miehiä jotka eivät kumia käytä. Ydinperheissäkin joutuu joustamaan ja se voi olla hyvin vaikeeta itsekkäille ihmisille sen takia erotaan.
Missä perhemuodoissa muka et näe itsekkyyttä sillä sillä sitä on joka perhemuodossa. Ydinperhe ei varmaankaan eroaisi jos vanhemmat eivät ajattelisi ensisijaisesti itseään. Tyhmiä ihmisiä tarvitaan jotta tyhmien määrä pysyy ennallaan. Itsekäs ihminen tekee samat virheet monta kertaa elämässään eikä opi koskaan mistään. Koskaan ei voi lopettaa sitä tyhmyyden kierrettä vaan toistaa sitä loputtomiin. Jos ei sitä joustamisen taitoa ole sisäänsynnyttynä ja tule jo ydinperheessä niin ei sitä tule koskaan. Kaikkein itsekkäimpiä ihmisiä ovat perheelliset jotka tappelevat joka asiasta ja vetävät siihen ulkopuolisiakin mukaan hyvin mielellään.Ymmärrän hyvin sua. olin itse vastaavassa tilanteessa, mutta hyppäsn pois veneestä. elikkä lopetin suhteen. se ei ole mikään helppo ratkaisu, mutta olen tällä hetkellä vapaa ja onnellinen tekemään mitä itse haluan. samoin ajattelin monta kertaa kun nämä muutkin kirjoittajat. lopetin suhteen ihan oman itseni takia, ettei olis tullut liian vaikeaa sanoa hyvästi. erosimme ystävinä. ja olemme edelleenkin ystäviä
- katja 134
Minä rakastan miehen kaikkia 3.lasta. mut en ole tohtinnu tutustua.Olen moicannu mut lapset huutavat rumia minulle..miten lähestyä heitä..?
- ällöttävää
Itsekäs äitipuoli kirjoitti:
Eipä ole kyse siitä, ettenkö lapsettomiakin miehiä varmasti saisi, mutta kun menin hölmö rakastumaan tähän isäihmiseen...
Voi Voi sua p????iaista ,ymmärätkö edes itseäs.
- no heiii
Richartti kirjoitti:
"...,mutta kuitenkin loppupelissä olin perheen sisäkkö,lastenhoitaja,siivooja ja narri.ravostuttavia,ärsyttäviä kakaroita...nyt kesäloma ja ovat koko kesän kotona mankumassa ruinaamassa,äitinhelmoissa kitisemässä..rupee ärsyttää jo heti kun menee ovesta sisään ja parisuhdehan voi tosi hyvin kun ei ole hetken rauhaa jase ei edes naistani vaivaa koska ne on sen perhe ja minä taas aivan ulkopuolinen jonka lapset jyrää mennen tullen,joka asiassa.jos haluat olla ikuinen kakkonen joka tasolla..."
Ihan sama onko ne lapsen sun vai jonkun toisen, niin tuollai se menee jos sen itse antaa noin mennä. Ihan samalla tavalla voi olla täysin ulkopuolinen vaikka lapset olisikin "omia".OMAT lapset on kuitenkin hiukan eri asia!
- KAIZAZ
miettiläs kirjoitti:
Olen itse seurustellut 8 vuotta eronneen naisen kanssa. Nyt hänen äitinsä eli anoppi ottaa kaaliin. Onko kenelläkään vastaavaa tilannetta? Pitäisikö meidän erota?
Mää olsisin jo lähteny, tääl mittä kyselly. ANOPPI
- Onnellinenitsekäs
Asian ytimeen kirjoitti:
Joo. Tuossahan heti jo ekasta sanasta näkee, mistä kyse. Itsekkyys ei sovi uusperheeseen ja piste. Joudut luopumaan monesta asiasta, jotka ovat muutoin itsestäänselvyyksiä, kuten vapaus päättää omista aikatauluista ja siitä, ketkä tulevat kotiisi ja milloin ;). Uusperheessä joutuvat kaikki joustamaan, ja se voi olla hyvin vaikeaa itsekkäälle ihmiselle.
Just joo ,itsekäs.. =)
Uusperheet tarvii vissiin olla "hippi porukkaa" jotka elää kommuunissa..
Onneksi olen ITSE niin itsekäs ,etten moiseen touhuun sekaannu..
Sielläpä eläkään kaiken hässäkän keskellä.Jokainen valitsee omansa,tyylinsä elää.
Mutta minä en luovu itsemääräämisoikeudesta ja paikasta missä haluan asua rauhassa... Enkä myöskään tunge kenenkään perheeseen asumaan..
Ei ole pakko muuttaa yhteen jos seurustella haluaa....
Kumpi on itsekkäämpi,pari joka eroaa ,vai uusi puoliso joka ei halua "hippi kommuuniin" asumaan? - sekasotkua
Asian ytimeen kirjoitti:
Joo. Tuossahan heti jo ekasta sanasta näkee, mistä kyse. Itsekkyys ei sovi uusperheeseen ja piste. Joudut luopumaan monesta asiasta, jotka ovat muutoin itsestäänselvyyksiä, kuten vapaus päättää omista aikatauluista ja siitä, ketkä tulevat kotiisi ja milloin ;). Uusperheessä joutuvat kaikki joustamaan, ja se voi olla hyvin vaikeaa itsekkäälle ihmiselle.
Kukahan haluaa olla kaikkien lattiamattona,johon pyyhitään jalat mennen ,tullen..
Sitä se on, jos ei ole yhtään "itsekäs"!
Ihmisarvo se olla pitää,eikä suostua kaikkien per-seitä nuolemaan hinnalla millä hyvänsä!
Niin hyvää puolisoa ei olekkaan, että moisena pentujen laskiämpärinä kannattaa olla! Ei pidä ängetä kenekään perheeseen,koska lapset ovat AINA TÄRKEÄMPIÄ KODISSAAN,KUIN SE VIERAS, JOTA ÄITI TAI IASÄPUOLEKSI KUTSUTAAN!! - isoäiti43
katja 134 kirjoitti:
Minä rakastan miehen kaikkia 3.lasta. mut en ole tohtinnu tutustua.Olen moicannu mut lapset huutavat rumia minulle..miten lähestyä heitä..?
Katja 134: Sinä olet aikuinen, mutta ehkä turhan arka. Ja nuo lapset taitavat olla jokseenkin huonosti kasvatettuja. Kuinka sitten voisit tuoda heille parempia tapoja?
Kuitenkin lapsetkin tietävät, mikä on kaunista ja hyvää ja oikeastaan unelmoivat vanhemmista, joista he voisivat olla ylpeitä, jotka käyttäytyvät hyvin, jotka eivät kiroile.
Mieti, jos jaksat tehdä niin paljon psykologista työtä heidän kanssaan. Mutta et saa antaa heidän huudella sinulle. Selitä kärsivällisesti, että haluaisit, että kaikki käyttäytyisivät kotona kuten muuallakin hyvin. Älä missään tapauksessa anna perheen polkea sinun itsetuntoasi, siihen ei kenelläkään ole oikeus, vaikka näytätkin olevan hyväsydäminen ihminen. - ajoissa
Itsekäs äitipuoli kirjoitti:
Eipä ole kyse siitä, ettenkö lapsettomiakin miehiä varmasti saisi, mutta kun menin hölmö rakastumaan tähän isäihmiseen...
Keskustele rehellisesti miehen kanssa ja kerro tunteistasi ja ettet halua tuottaa lapsille pettymystä,koska et voi tunteillesi mitään.
On parempi kertoa totuus,kuin katkaista suhde kertomatta.
Tsemppiä! - älä nai anoppia
miettiläs kirjoitti:
Olen itse seurustellut 8 vuotta eronneen naisen kanssa. Nyt hänen äitinsä eli anoppi ottaa kaaliin. Onko kenelläkään vastaavaa tilannetta? Pitäisikö meidän erota?
Ethän sinä anopin kanssa seurustele.Pysykää kaukana toisistanne.
Eiköhän sinun naisystävän pitäisi keskustella kanssasi asioista.? - ???
katja 134 kirjoitti:
Minä rakastan miehen kaikkia 3.lasta. mut en ole tohtinnu tutustua.Olen moicannu mut lapset huutavat rumia minulle..miten lähestyä heitä..?
Eikö mies kiellä lapsiaan kohtelemasta sinua hävittömästi.
On miehen asia puuttua heidän käyttäytymiseen,sietäisivät pyytää anteeksi sinulta.
En ymmärrä aikuisia jotka antavat lapsensä räkyttää aikuisille ihmisille,sen huomaa kyllä nuorista joilla ei mitään käytöstapoja.
Pienistä kasvaa isoja... - ....................
Asian ytimeen kirjoitti:
Joo. Tuossahan heti jo ekasta sanasta näkee, mistä kyse. Itsekkyys ei sovi uusperheeseen ja piste. Joudut luopumaan monesta asiasta, jotka ovat muutoin itsestäänselvyyksiä, kuten vapaus päättää omista aikatauluista ja siitä, ketkä tulevat kotiisi ja milloin ;). Uusperheessä joutuvat kaikki joustamaan, ja se voi olla hyvin vaikeaa itsekkäälle ihmiselle.
itsekkyys ei sovi oikein mihinkään suhteeseen.
- eronnut mies
Itsekäs äitipuoli kirjoitti:
Kiitos vastauksesta. "Niin metsä vastaa, kuin sinne huudetaan". Olen kyllä lasten läsnäollessa heille kiva, touhuan heidän kanssaan, pelaan ym. Ja pidän siitä itsekin, kun sitä vain ei tarvitse tehdä liian usein. Toistaiseksi lapsetkin tykkäävät minusta. Mutta kaipa he pitemmän päälle alkavat vaistota, etten halua olla täysillä heidän elämässään mukana.
Oletko koskaan miettinyt, että ne lapset ovat miehellesi tärkeämpiä kun sinä koskaan tulet olemaan samoin heidän äitinsä koska ovat lapsiensa äiti.
Olen itse mies ja samassa tilanteessa. Uusi naiseni on mukava, kiva seksikäs ja kaikkea mitä naiselta voi vaatia..paitsi ei ole lasteni äiti. Niin se vain on, vaikka rakkaus on lopahtanut ajat sitten. Tuskin se eroon muuten olisi johtanutkaan.
Jokatapauksessa, sinun kannattaa ottaa tuo tosiasia huomioon ettei yksinkertaisesti kannata alkaa heistä ainakaan valittamaan koska et voi koskaan mennä lasten edelle miehen näkökulmasta.
Lähde kävelemään kun vielä voit ja etsi mies jolla ei ole lapsia. Olisi eri tilanne jos lapset olisivat vain isällään ja sinä olisit lapsirakas, silloin voisitte olla perhe. Nyt olet aina kakkossijalla. - säälittävä provo
itsekkin eronnut kirjoitti:
tuosta sai sen käsityksen, että kaikki eronneet ovat itsekkäitä, niin ei ole, mie ainakin joustin, joustin, joustin, kunnes katkesin, aatteleppa sitä!
Itsekkäälle äitipuolelle sanoisin, että kannattaa tosiaan jättää sellaiset miehet unholaan, joilla on lapsia, jos ei niistä kerran tykkää.Aloittaja yrittää tällä keinolla provosoida nuo lapset puolelleen.
- niin se vaan on
no heiii kirjoitti:
OMAT lapset on kuitenkin hiukan eri asia!
eräs exäni opetti minulle maailman parhaimman asian, nimittäin sen että 'se on asenne kysymys'
Kaikkeen voi asennoitua oikein tai väärin. Jos alusta asti on sitä mieltä että toisen lapset ei ole sama kuin omat niin silloin niin se on. Mutta jos on mieli avoinna voi kehen tahansa rakastua, myös toisen ihmisen lapsiin! säälittävä provo kirjoitti:
Aloittaja yrittää tällä keinolla provosoida nuo lapset puolelleen.
Hei säälittävä provo,
Suomi24:ssä jokaisella on oikeus asialliseen mielipiteeseen ja myös oikeus kertoa se, kunhan se tehdään sääntöjen ja lain mukaisesti. Silti kehotan jokaista miettimään omaa toimintaansa myös keskusteluiden mielekkyyden säilyttämiseksi. Tuoko keskustelun aloituksen leimaaminen provokaatioksi todella lisäarvoa tähän keskusteluun?
Iloista alkanutta viikkoa,
Terveisin,
Elina
Suomi24- Täysin totta
suomi24 kirjoitti:
Hei säälittävä provo,
Suomi24:ssä jokaisella on oikeus asialliseen mielipiteeseen ja myös oikeus kertoa se, kunhan se tehdään sääntöjen ja lain mukaisesti. Silti kehotan jokaista miettimään omaa toimintaansa myös keskusteluiden mielekkyyden säilyttämiseksi. Tuoko keskustelun aloituksen leimaaminen provokaatioksi todella lisäarvoa tähän keskusteluun?
Iloista alkanutta viikkoa,
Terveisin,
Elina
Suomi24Jos oma asenne on oikeamielinen, niin kyllähän se tietysti tuo sitä lisäarvoa omalla tavallaan, jos asenne on negatiivinen, niin kaikki ärsyttää.
Mitä itse aloitukseen tulee, niin mielestäni tässä on kyseessä aloitusprovo. - tjkkdxl
Pidä nyt tunkkis kirjoitti:
"...jos haluat olla ikuinen kakkonen joka tasolla ..."
No mitä sitten pitäisi mielstäsi tehdä;Unohtaa lapset taka alalle ja alkaa vain mielyttämään tekäläistä,ikään luin lapsia ei olisikaan?!?!?
Kyllä homma on niin että lasten tulee olla AINA ykkösiä!!!
Tollaset "minä-minä ja minä" vikisijät on vaan sitten parempi jättää koko leikkikesken jollei kestä asiaa.Ota sitten joku lapseton taikka käy huorissa,sillähän se on ratkaistu.
Eiköhän näitä lapsia ole tarpeeksi tässä maailmassa joilla on vanhemmat jotka eivät pidä huolta ja voivat pahoin.
Tiedän tapauksen missä uusi äitipuoli halusi miehen laittavan lapsensa lastenkotiin.Lopulta yksi lapsista veti itsensä hirteen.Hei!
Lapset ovat syyttömiä täällä oloonsa ja eläämänsä. Jotkut kaks aikuista on ne tehnyt keskenään. Ja sinä joka tuosta ruikutat mene omaan pesääsi ja palvo itteäs eläkä hanki lapsia ikinä ikinä. on takuu varmaa, että sinun hermot ei kestä mitään ulkopuolista. On aisia jotka eivät saa lapsia ja varmaan tulevat miesystäväsi perheeseen kypsällä mielellä.
Lapset voi tuollaisesta tätistä saada traumoja. - yyyyy
Asian ytimeen kirjoitti:
Joo. Tuossahan heti jo ekasta sanasta näkee, mistä kyse. Itsekkyys ei sovi uusperheeseen ja piste. Joudut luopumaan monesta asiasta, jotka ovat muutoin itsestäänselvyyksiä, kuten vapaus päättää omista aikatauluista ja siitä, ketkä tulevat kotiisi ja milloin ;). Uusperheessä joutuvat kaikki joustamaan, ja se voi olla hyvin vaikeaa itsekkäälle ihmiselle.
Jokainen ihminen on itsekäs, myös isät ja äidit. Joustolla on rajansa kaikkien kohdalla. Tunteisiin on oikeus. Jokainen löytää omat parhaat ratkaisunsa. Turha neuvoa eroamaan, turha syyllistää. Uskoisin, että monissa ydin- ja uusioperheissä eletään huomattavasti myrskyisemmin kuin tämän "Itsekkään äitipuolen" keralla.
- NYT ONNELLINEN
sotaorvon lapsi kirjoitti:
Etsi sitten itsellesi lapseton mies.
Heitä löytyy aivan varmasti tässä Suomen maasta.
Ja ilmoita deiteissä, että haluat vain miehen. Et hänen lapsiaan.Minulla on ollu 2 vuotta ja 3 vuotta nuorempi poikamies.43.v. ja minulla 10 v poika asuu luonamme.isommat lapset poika 24v tyttö 21v.ja hän on ottanu meistä oman perheen.auttaa ja toimii kaikkien kans.nämä isot asuu omillaan mutta olemme jatkuvasti yhteistyössä.aina ei ole helppoa,mutta asiat pitää ottaa pöytään ja puhua/ sopia.lisäksi ex mies alkoholisti.tulossa oikeuskäsittely,koska useita sos päivystys hälytyksiä kun haetaan lasta pois juovalta keskellä yötä. mutta voi näinkin onnistua jos molemmin puolinen kunnioitus liitossa toimii???
- Fed up
Niin, ikuisesti roikkuvat mukana. Miehelläni on kolme, ainakin iän mukaan, aikuista lasta. Ovat 30-40v hujakoilla kaikki. Heidän siis kuuluisi hoitaa omat asiansa jo tässä vaiheessa, myös ikävät.
Roikkuvat isässään välillä kuin imeväiset vaikka heillä on kaikki, todelliset resurssit rakentaa omaa elämää.
Aina kun esim. jotain ikävää, pakollista pitäisi hoitaa tai hankkia ruikutetaan isälle joka on kyllä jo ansainnut vapauden näistä velvollisuuksista.Hänen pitäisi sitten kustantaa kaikki ikävät jutut. Viimeisen päälle kyllä sitten hankitaan antiikkia (kallista), mennään Ranskan rivieralle bailaamaan tai käydään esim kaupungin kalleimmassa laukkuliikkeessä hankkimassa viimeiset mallit niin silloin voidaan jopa omaa rahaa käyttää.
Tämähän ei minulle kuulu, haukkukaa vain. Miten kestän tätä ikuista ruikutusta,
kun mieheni puhelin soi ja joku "lapsista" soittaa, tietää että sama veisu jatkuu.
Onko joku kokenut vastaavaa? - ydinperhe paras
Fed up kirjoitti:
Niin, ikuisesti roikkuvat mukana. Miehelläni on kolme, ainakin iän mukaan, aikuista lasta. Ovat 30-40v hujakoilla kaikki. Heidän siis kuuluisi hoitaa omat asiansa jo tässä vaiheessa, myös ikävät.
Roikkuvat isässään välillä kuin imeväiset vaikka heillä on kaikki, todelliset resurssit rakentaa omaa elämää.
Aina kun esim. jotain ikävää, pakollista pitäisi hoitaa tai hankkia ruikutetaan isälle joka on kyllä jo ansainnut vapauden näistä velvollisuuksista.Hänen pitäisi sitten kustantaa kaikki ikävät jutut. Viimeisen päälle kyllä sitten hankitaan antiikkia (kallista), mennään Ranskan rivieralle bailaamaan tai käydään esim kaupungin kalleimmassa laukkuliikkeessä hankkimassa viimeiset mallit niin silloin voidaan jopa omaa rahaa käyttää.
Tämähän ei minulle kuulu, haukkukaa vain. Miten kestän tätä ikuista ruikutusta,
kun mieheni puhelin soi ja joku "lapsista" soittaa, tietää että sama veisu jatkuu.
Onko joku kokenut vastaavaa?mitäs rikoit hyvän perheen.
- Wanda*
Olen 50v yksinäinen nainen, leski, aikuinen tyttäreni ei asu Suomessa, lapsenlapsia ei ole, ja vaikka olisikin, asuisivat he ulkomailla.
En seurustele, mutta etsin ja toivon itselleni kumppania. Minulle on jo etukäteen selvää, että mahdollisessa tulevassa suhteessa molemmat osapuolet asuisivat omissa asunnoissaan, olen liian vanha ja liian pitkään asunut yksin sopeutuakseni elämään kylki kyljessä, ennen kaikkea joustamaan.
Ja aivan selvää on, että mikäli kumppanillani olisi lapsia, asia ei kuuluisi minulle mitenkään. En kävisi "lapsiviikonloppuina" tai miten asia onkaan järjestetty kumppanini luona eikä hän minun luonani. En erityisemmin välitä lapsista enkä halua lapsia elämääni, paitsi tietty mahdolliset lapsenlapset. - Yhdessä erillään
Itsekkyys=normaalia kirjoitti:
"Itsekkyys ei sovi uusperheeseen ja piste. Joudut luopumaan monesta asiasta"
Tässäpä mielenkiintoinen asia: eli leimaaminen joku itsekkääksi, kun toinen haluaa jotain. Onko siellä taas takana joku jätetty perheenäiti, joka haluaa nälviä ja piikitellä miehensä uutta kumppania näin symbolisesti tuntemattoman ihmisen asiassa? Tuossa on kyllä ilkeyttä takana: halutaan osoittaa, että uuden kumppanin tulee "luopua" monesta asiasta. Mutta selkeästi takana on vain se mielipaha siitä, että on itse joutunut luopumaan. Kaikissa, tai lähes kaikissa uusperhekeskusteluissa uusi kumppani ja vanha vaimo haukkuvat toisiaan, ja miestä pidetään jotenkin täysin imbesillinä toimijana, joka on kaikkiin ongelmiin syyntakeeton.
Joka ainoa ihminen on jollain tavalla itsekäs. Se mies, joka on suhteesta lähtenyt ja perheensä jättänyt on itsekäs. Ehkä itsekkäin kaikista, koska mies ei ajattele juuri koskaan lasten etua, vaan pelkästään omaa mukavuuttaan. Se vaimo, joka haluaisi miehen jäävän suhteeseen itsensä takia,vaikka suhde olisi kuollut, on itsekäs. Ja ihan varmasti se uusi kumppani eli aloittaja on varmasti itsekäs. Kuinkas muuten?
On kummallista olettaa että vain oma itsekkyys on oikeutettua, mutta ei muiden.Tosiaan, lasten vanhemmatkin osaavat olla itsekeskeisiä. Ei ole itsestään selvää nöyrtyä sopimaan exän tarvitsemista järjestelyistä lapsen eduksi jne. Kuitenkin monet vanhemmat tuntuvat odottavan tätä uudelta kumppaniltaan. Simbsalabim uusi ihminen sulautuu kivuttomasti lapsiperheen odotuksiin eikä koskaan natise mistään, vaikka isät, äidit ja lapset natisevat kaikesta niin uuden naisen tulisi kai olla joku ihmeolento, joka ei koskaan vaadi mitään tai ole mihinkään tyytymätön. Kyse on uudesta perheestä ja siinä tehdään kompromisseja. Kaikki ovar ihmisiä uusi kumppani, vanhempi ja lapset. Ei pidä odottaa pelkkää päivänpaistetta, kun ei ydinperheissäkään siihen kyetä ja ydin perheessä lapset ovat sentään yhteisiä.
- yks vaan
Fed up kirjoitti:
Niin, ikuisesti roikkuvat mukana. Miehelläni on kolme, ainakin iän mukaan, aikuista lasta. Ovat 30-40v hujakoilla kaikki. Heidän siis kuuluisi hoitaa omat asiansa jo tässä vaiheessa, myös ikävät.
Roikkuvat isässään välillä kuin imeväiset vaikka heillä on kaikki, todelliset resurssit rakentaa omaa elämää.
Aina kun esim. jotain ikävää, pakollista pitäisi hoitaa tai hankkia ruikutetaan isälle joka on kyllä jo ansainnut vapauden näistä velvollisuuksista.Hänen pitäisi sitten kustantaa kaikki ikävät jutut. Viimeisen päälle kyllä sitten hankitaan antiikkia (kallista), mennään Ranskan rivieralle bailaamaan tai käydään esim kaupungin kalleimmassa laukkuliikkeessä hankkimassa viimeiset mallit niin silloin voidaan jopa omaa rahaa käyttää.
Tämähän ei minulle kuulu, haukkukaa vain. Miten kestän tätä ikuista ruikutusta,
kun mieheni puhelin soi ja joku "lapsista" soittaa, tietää että sama veisu jatkuu.
Onko joku kokenut vastaavaa?Kyllä lapset on aina omia lapsia aikuisinakin. Auttaisin itse lapsiani aina vaikka olisivat vanhuksia. Mitä se sinulle kuuluu jos miehesi haluaa omia rahojaan käyttää lapsiinsa? Sinulleko miehesi rahat kuuluisivat?
- Anonyymi
eronnut mies kirjoitti:
Oletko koskaan miettinyt, että ne lapset ovat miehellesi tärkeämpiä kun sinä koskaan tulet olemaan samoin heidän äitinsä koska ovat lapsiensa äiti.
Olen itse mies ja samassa tilanteessa. Uusi naiseni on mukava, kiva seksikäs ja kaikkea mitä naiselta voi vaatia..paitsi ei ole lasteni äiti. Niin se vain on, vaikka rakkaus on lopahtanut ajat sitten. Tuskin se eroon muuten olisi johtanutkaan.
Jokatapauksessa, sinun kannattaa ottaa tuo tosiasia huomioon ettei yksinkertaisesti kannata alkaa heistä ainakaan valittamaan koska et voi koskaan mennä lasten edelle miehen näkökulmasta.
Lähde kävelemään kun vielä voit ja etsi mies jolla ei ole lapsia. Olisi eri tilanne jos lapset olisivat vain isällään ja sinä olisit lapsirakas, silloin voisitte olla perhe. Nyt olet aina kakkossijalla.Ja mihinkä se oikea äiti niinku on joutunut,jos näin?
- Anonyymi
Asian ytimeen kirjoitti:
Joo. Tuossahan heti jo ekasta sanasta näkee, mistä kyse. Itsekkyys ei sovi uusperheeseen ja piste. Joudut luopumaan monesta asiasta, jotka ovat muutoin itsestäänselvyyksiä, kuten vapaus päättää omista aikatauluista ja siitä, ketkä tulevat kotiisi ja milloin ;). Uusperheessä joutuvat kaikki joustamaan, ja se voi olla hyvin vaikeaa itsekkäälle ihmiselle.
Niin mitenkähän uusperheessä joustaa se osapuoli, jolla on lapsia? Minun nähdäkseni ei mitenkään, vaan se lapseton joustaa AINA. Koska ne lapset ovat kaikkein tärkeimpiä.
- 39
Kukapa täällä tietäisi miten toisen mieli muuttuu. Teinien mieli muuttu vähän väliä mutta että aikuinen nainen kysyy moista, on se vaikeaa. :D
- ei kannata uusperhe
Luovuta, kun vielä voit. Jos teette yhteisiä lapsia, peli on menetetty.
- minä, mies, 5 lasta
Jos et todellakaan halua edes itse koskaan lapsia, suosittelen sinua tässä vaiheessa poistumaan hiljaa takavasemmalle. Jos jatkat miehen kanssa, hänen lapsensakin tulevat olemaan kuvioissa mukana elämänne loppuun saakka. Jos muutatte yhtään, tämä asia konkretisoituu. Sinulla ei sitten enää ole sitä omaa kämppää, johon mennä kun kyrsii, vaan ne lapset tulevat sinun kotiisi ja se on myös heidänkin kotinsa. Jos ajatuskin yhteen muuttamisesta tuntuu mahdottomalta, ei se ajatus sen kummemmaksi muutu, pahenee vaan.
Etkä sinä ole itsekäs. Ei se ole itsekkyyttä, että tiedostaa asioita ja uskaltaa myöntää piirteitä itsessään. Sinä et kauheasti välitä lapsista etkä halua omia. Ei se tee sinusta itsekästä.
Minulla oli seurustelun alkuaikoina samansuuntaisia ajatuksia. Minä kuitenkin olen aina tiennyt haluavani myös omia lapsia, eikä ajatus lapsiperheen arjesta sinänsä tuntunut mahdottomalta. Nyt olemme naimisissa, ja meillä on myös 3 yhteistä lasta mieheni kanssa. Kaikki perheemme lapset ovat tärkeitä ja kaikki sisarukset läheisiä. Tiedän, kuinka mahdottoman rakkaita mieheni lapset ovat yhteisille lapsillemme, ja olen hyväksynyt heidät täysin osaksi elämääni.
Joku kommentoi ketjussa niin, että miltä tuntuu sitten olla ikuinen kakkonen...?? Tämä kommentti tuntuu minusta erittäin hämmentävältä. Ei ole kypsän ihmisen puhetta asettaa perheenjäseniä, lapsia tai aikuisia, "paremmuusjärjestykseen". Minä en ole miehelleni kakkonen. Minä olen yksi tärkeistä perheenjäsenistä. Olen hänen aviovaimonsa ja hänen kahden lapsensa äiti. Eikä myöskään mieheni ole minulle kakkonen lasten rinnalla. Ihminen rakastaa eri tavoin puolisoaan ja lapsiaan, rakkaus on erilaista mutta yhtä vahvaa, eikä ketään ole tarpeen arvottaa.
Jotenkin huvittavalta tuntuvat myös nämä palstan "uusikot on kamalia lapsettomia naikkosia"-jutut. Mieheni ei koskaan ollut exän kanssa naimisissa, asuivat yhdessä vain pari vuotta. Minä ja mieheni olemme olleet avioliitossa pian 10 vuotta, ja meillä on enemmän yhteisiä lapsia kuin miehellä exänsä kanssa. Eipä minusta oikein "uusikkona" voi puhuakkaan. Mutta tällä palstallahan ei oteta huomioon yksilöitä, vaan kaikki tungetaan yhteen muottiin "ihmislajin" mukaan, eli näin ollen sinäkin aloittaja olet "kamala perheenrikkoja uusikkonaikkonen, joka haukkuu lapsia ja antaa heille huonoja vaikutteita ja yrittää väkisin tunkea miehen ex-vaimon luokse kahville" :D- Tepsu
Menee vähän sivuun aiheesta, mutta pakko kysyä nimimerkiltä "minä, mies, 5 lasta">
Kuka sen kolmannen yhteisen lapsenne äiti on?
"Nyt olemme naimisissa, ja meillä on myös 3 yhteistä lasta mieheni kanssa."
"Olen hänen aviovaimonsa ja hänen kahden lapsensa äiti."
- tgyhujk
Jätä mies, kai tajuat itsekin että hankaloitat omaa, miehen ja miehen lasten elämää. Lapset eivät häviä siitä KOSKAAN! Silloinkin vielä kun ovat isoja ja omillaan, ovat isänsä lapsia.
Joten lähde pois!
Ainoa hyvä asia, että tajuat itse ongelman ja sen että ainoa ongelma olet sinä itse.- 254363542
Eihän siinä ihminen ongelmana ole,
vaan se että tekee jotain vastoin tahtoaan.
Itselläni on yksi lapsi ja lapsenlapsi,
rakastuin mieheen jolla 4 lasta ja 6 lastenlasta,
tiesin, etten ajan myötäkään sopeutuisi
niin isoon porukkaan, joten
suhde hiipui jo alkumetreillä, koska itse otin etäisyyttä.
Ei vaan ollut minun juttuni. - katja134
meillä on myös yhteinen lapsi
- yks vaa
pakko vähä korjata..en tarkota paremmuus järjestystä..tilanne1 teen ruokaa perheelle,15 v poika tulee siihen väsää leipiä ja jättää kaiken levällee,pyydän,pyydän,komennan kovaa siivoomaan jälkensä,poika tulee keittiöön ja rupee heittelee ruokia pitkin keittiöö ja käskee painuu vittuun ja äiti kattoo vierestä eikä sano mitään.painuin vittuun ts kotiini ja poika sai seuraavana päivänä uuden pelin..miten tosta tilanteesta ei tuu semmonen olo et tosiaan et oo minkään arvonen......eli kakkonen.
- Kannattaako?
Korjaat toisten virheitä. Jätä jätkä nälkään äläkä yritä yhtään mitään.
Minä sanoisin että jätkä lähtee lastenkotiin jos kotiolot eivät miellytä.
On se kummaa kun aikuiset eivät saa mitään kuria jollekkin murkulle ja pitää siinä olla vika aikuisissa kun ei saa. - Sellaistakin sattuu.
Sinun tilanteessa lapset meni sinun edelle, eli teillä oli eriarvoinen suhde.
Rakkaus tietysti on sokea, mutta jossain vaiheessa väärinkohtelu ylittää rakkauden.
Entisen naapurin ex-vaimo kertoi muuttaneensa miesystävänsä luokse, kaikki meni hyvin aina siihen asti kunnes miehen ex-vaimo passitti teini-ikäisen pojan heille. Poika kanteli astioita pitkin huoneistoa. Kun tuo tuttu täti otti asian puheeksi, mies meni poikansa puolelle. Nopeasti tuo tuttu täti pakkasi tavaransa. Muuten heillä meni hyvin.
- yks vaa
niinpä,minä oisin vetäny ympäri korvia mut kato ku ei voi ku ei oo oma kakara ja äiti vaan totee et voivoi kun sillä on se murrosikä ja täs kyseises tilantees on jo tapeltu joka päivä samoist asioist 3v plus muitten kakaroittenkaa saatanan vääntöö joka asiast.tää oli vaan yks esimerkki uusperheen auvoisesta arjesta kun kädet on sidottu ja suu teipattu,yritä nyt sit sii pitää jotain kurii....toivotonta ja äärimmäisen turhauttavaa,siks asunki jo muual ku ei jaksa
- häkki
Hei "yks vaan", oletpa kärsivällinen.
Tosiaan itsekin ilmoittaisin tuolle 15 v- kurittomalle, että on aivan etuoikeus, JOS saa asua kotona, koska on aina vaihtoehto jos ei velli maita. Ja kyllä tuo pojan äitikin jonkun herätyksen tarvitsee, pian. Kaikkea ei voi laittaa murrosiän piikkiin ja siksi vain hiljaa hyväksyä.
Jos ei voi väläyttää kasvatuslaitosta, niin sitten jääkaappi tyhjäksi.
Aloittajalle sanoisin, että kyllähän tämä tässä menee, vaikka on toisinaan kuin jäitä polttelisi. Ei se helppoa ole, mutta aika kuluu. Lapset tietysti ovat aina, eivätkä mihinkään siitä katoa, mutta kyllä ne käynnit iän myötä harvenee. Kuinka pieniä miehesi lapset ovat?
Jostain asioista joutuu luopumaan siksi aikaa, kun lapset tulevat, mutta muutoin voi olla ja elellä ihan entiseen malliin.
Jokainen voi miettiä tilannetta, että säännöllisin väliajoin kotiisi tulee vieraita, etkä mahda sille mitään. Se on vain hyväksyttävä. Mutta ei siinä ruletissa lapsille tarvitse mitään ylimääräistä sirkusta ylläpitää. Isäänsähän lapset tulevat katsomaan.
Ihmisiä on eri luonteisia, toisille tämä istuu ihan itsestään, toisille se on tervanjuontia. Elämässä kuitenkin vaan nyt on yleensä niin, että jos jotain saat, niin jostain pitää luopuakin. Vaikka välillä keittääkin.
Jos pysyt miehesi matkassa, niin muista se, että lasten pitää saada tavata isäänsä ja isän lapsiaan. Se on pakko kestää, vaikka kuinka ärsyttäisi. Eikä meillä siihen kyllä olekaan mitään sanomista.
Eihän Sinun tarvitse olla siinä koko ajan, kun lapset tulevat.- Itsekäs äitipuoli
Kiitos asiallisesta vastauksesta. Lapset eivät onneksi ole enää ihan pieniä, 10-vuoden kahtapuolen. Lapset saavat tavata isäänsä, kehotan jopa miestäni kutsumaan heitä luokseen useammin. Yleesä, jos lapset ovat siinä esim. viikon yhtämittaa, olen osan ajasta omassa kotonani, osan miehen luona.
Arki sujuu hyvin ja jaksan lapsia pienissä pätkissä. Yksi ongelma on se, että mieheni haluaisi minun olevan enemmän luonaan, silloinkin kun lapset ovat siinä. Tunnen tekeväni väärin, kun pakenen paikalta. Kaikkein suurin ongelma itselleni on oma ajatusmaailmani. Tuntuu, etten saisi ajatella näin, lasten läsnäolo ei saisi häiritä, kun mitään ongelmia ei ole toistaiseksi ollut. Tunnen itseni huonoksi ihmiseksi.
Tärkeintä kuitenkin on, että sen ajan kun lapset ovat siinä, he tuntevat olonsa hyväksi ja kotoisaksi. Kestän sen vaikka väkisin. Mutta välillä vain pitää päästä omaan kodin rauhaan. - Alle 10v on pieni
Itsekäs äitipuoli kirjoitti:
Kiitos asiallisesta vastauksesta. Lapset eivät onneksi ole enää ihan pieniä, 10-vuoden kahtapuolen. Lapset saavat tavata isäänsä, kehotan jopa miestäni kutsumaan heitä luokseen useammin. Yleesä, jos lapset ovat siinä esim. viikon yhtämittaa, olen osan ajasta omassa kotonani, osan miehen luona.
Arki sujuu hyvin ja jaksan lapsia pienissä pätkissä. Yksi ongelma on se, että mieheni haluaisi minun olevan enemmän luonaan, silloinkin kun lapset ovat siinä. Tunnen tekeväni väärin, kun pakenen paikalta. Kaikkein suurin ongelma itselleni on oma ajatusmaailmani. Tuntuu, etten saisi ajatella näin, lasten läsnäolo ei saisi häiritä, kun mitään ongelmia ei ole toistaiseksi ollut. Tunnen itseni huonoksi ihmiseksi.
Tärkeintä kuitenkin on, että sen ajan kun lapset ovat siinä, he tuntevat olonsa hyväksi ja kotoisaksi. Kestän sen vaikka väkisin. Mutta välillä vain pitää päästä omaan kodin rauhaan.Ai joku niistä on alle 10-vuotias ja luulet, että eivät ole pieniä ;). Tuo nuorin ainakin on kotona vielä seuraavat 10 vuotta.
- Itsekäs äitipuoli
Alle 10v on pieni kirjoitti:
Ai joku niistä on alle 10-vuotias ja luulet, että eivät ole pieniä ;). Tuo nuorin ainakin on kotona vielä seuraavat 10 vuotta.
"Alle 10 v. on pieni". Joo, muttei ihan pieni, esim. jos olisi vaikka 3-vuotias, jota ei voi laskea silmistään hetkeksikään, vaivaa olisi aika paljon enemmän.
- Parempi sinkkuna
Itsekäs äitipuoli kirjoitti:
Kiitos asiallisesta vastauksesta. Lapset eivät onneksi ole enää ihan pieniä, 10-vuoden kahtapuolen. Lapset saavat tavata isäänsä, kehotan jopa miestäni kutsumaan heitä luokseen useammin. Yleesä, jos lapset ovat siinä esim. viikon yhtämittaa, olen osan ajasta omassa kotonani, osan miehen luona.
Arki sujuu hyvin ja jaksan lapsia pienissä pätkissä. Yksi ongelma on se, että mieheni haluaisi minun olevan enemmän luonaan, silloinkin kun lapset ovat siinä. Tunnen tekeväni väärin, kun pakenen paikalta. Kaikkein suurin ongelma itselleni on oma ajatusmaailmani. Tuntuu, etten saisi ajatella näin, lasten läsnäolo ei saisi häiritä, kun mitään ongelmia ei ole toistaiseksi ollut. Tunnen itseni huonoksi ihmiseksi.
Tärkeintä kuitenkin on, että sen ajan kun lapset ovat siinä, he tuntevat olonsa hyväksi ja kotoisaksi. Kestän sen vaikka väkisin. Mutta välillä vain pitää päästä omaan kodin rauhaan.Voin kuvitella tunteesi. Aikanaan kaksi vuotta kokeilin mies hänen 2 lasta kuviota. Totesin, ettei se ole mun juttu. Sen verran vihan tunteita alkoi kertyä, mitä pidemmälle suhde eteni. Parisuhteemme lakkasi oikeastaan olemasta kahden viikon välein, kun lapset tulivat miehen luo. Onneksi tosiaan oli oma kämppä, johon mennä omaan rauhaan. Jos vielä oma ja miehen kasvatustyyli on erilainen, niin haasteita on luvassa. Eron varsinainen syy tämä ei kuitenkaan ollut, vaikka varmasti vaikutusta tälläkin.
- Jayjay2222
Itsekäs äitipuoli kirjoitti:
Kiitos asiallisesta vastauksesta. Lapset eivät onneksi ole enää ihan pieniä, 10-vuoden kahtapuolen. Lapset saavat tavata isäänsä, kehotan jopa miestäni kutsumaan heitä luokseen useammin. Yleesä, jos lapset ovat siinä esim. viikon yhtämittaa, olen osan ajasta omassa kotonani, osan miehen luona.
Arki sujuu hyvin ja jaksan lapsia pienissä pätkissä. Yksi ongelma on se, että mieheni haluaisi minun olevan enemmän luonaan, silloinkin kun lapset ovat siinä. Tunnen tekeväni väärin, kun pakenen paikalta. Kaikkein suurin ongelma itselleni on oma ajatusmaailmani. Tuntuu, etten saisi ajatella näin, lasten läsnäolo ei saisi häiritä, kun mitään ongelmia ei ole toistaiseksi ollut. Tunnen itseni huonoksi ihmiseksi.
Tärkeintä kuitenkin on, että sen ajan kun lapset ovat siinä, he tuntevat olonsa hyväksi ja kotoisaksi. Kestän sen vaikka väkisin. Mutta välillä vain pitää päästä omaan kodin rauhaan.Pieniähän nuo lapset vielä ovat. Vaistoavat herkästi ja saattavat jossain kohtaa tietoisestikin alkaa miettiä että onko heissä jotain syytä miksi isän uusi tyttöystävä vain "esittää" pitävänsä. Ymmärsin kyllä että heidän kanssa koet mukaviakin hetkiä mutta lapset eivät ole mitään kesäkissoja tai leluja joita kiva pitää hetken aikaa. He tarvitsevat aitoa välittämistä, tukea ja esimerkkiä ja heidän isänsä kumppanina olet osa perhettä. Jos et siihen rooliin halua niin kannattaa harkita onko järkevää jatkaa. Teini-iän myötä asiat saattavat pahentua räjähtävällä tavalla.
Mutta ennenkaikkea.... Oletko edes lähestynyt miestäsi ja jutellut asiasta hänen kanssaan..? Eikö se olisi kuitenkin ihan kaikkein paras keino. Kun olette kahden niin joku ilta juttelisitte asioista ja kertoisit rehellisesti tuntemuksesi ja mietteesi. Ei niin että lapset ärsyttävät vaan fiksusti ja monipuolisesti rehellisesti pähkäillen mitä olet tällekin sivustolle tehnyt. Jos rakastat miestäsi kerrot hänelle rehellisesti ja mietitte ratkaisua yhdessä. - 2783023298
Parempi sinkkuna kirjoitti:
Voin kuvitella tunteesi. Aikanaan kaksi vuotta kokeilin mies hänen 2 lasta kuviota. Totesin, ettei se ole mun juttu. Sen verran vihan tunteita alkoi kertyä, mitä pidemmälle suhde eteni. Parisuhteemme lakkasi oikeastaan olemasta kahden viikon välein, kun lapset tulivat miehen luo. Onneksi tosiaan oli oma kämppä, johon mennä omaan rauhaan. Jos vielä oma ja miehen kasvatustyyli on erilainen, niin haasteita on luvassa. Eron varsinainen syy tämä ei kuitenkaan ollut, vaikka varmasti vaikutusta tälläkin.
Ihanaa, kohtalotoveri. Se on aivan hirveää, kun kasvatusmetodit on ihan erilaiset. Mies purki huonoa omaatuntoa erostaan siten, ettei asettanut lapsilleen mitään rajoja tai komentanut ikinä mistään. Siinäpä sitä oli mielenkiintoista yrittää rakentaa yhteistä elämää..
- mene hoitoon
Etkän se ole sinä joka raassaa miehen exää ja lapsia. Ota vastuu tekosista, äläkä syytä heitä, jotka ovat isän ja miehen menettäneet katkeralle ihmiselle. Häpeisit ees.
- Itsekäs äitipuoli
Tuota, tuota... Mitähän pitäisi hävetä? Mistä "tekosista" ottaa vastuu? Olenko syyttänyt heitä jostain? Ettet vain itse olisi menettänyt puolisoasi jollekin toiselle, ja siitä katkera tekstisi. Voimia ja jaksamista sinulle!
- yks vaa
Itsekäs äitipuoli kirjoitti:
Tuota, tuota... Mitähän pitäisi hävetä? Mistä "tekosista" ottaa vastuu? Olenko syyttänyt heitä jostain? Ettet vain itse olisi menettänyt puolisoasi jollekin toiselle, ja siitä katkera tekstisi. Voimia ja jaksamista sinulle!
joku ei taas tajua..ei sun mitään tartte hävetä tms,kun sust tuntuu tolta anna tuntuu ja tee niinku parhaalta tuntuu.älä syytä ittees ettet jaksa tai kestä,minä väkisin kestin ja siedin perherauhan vuoksi vuosia vaikka mielessäni toivoin että ne katois mun elämästa tavalla tai toisella,toki hyviäkin aikoja oli,oltiin ku yhtä perhettä mut aina joku sen idyllin rikko ja taas ahdistavaa samaa päivittäistä kitumista..miksi en lähtenyt..koska välitin kuitenkin mutta en kestänyt..jaksoin kun odotin sitä päivää jolloin kaikki muuttuisi mutta muun perheen panos asioiden parantamiseksi on tasan 0 ei mikään muutu..................lopputulos,kävin psykiatrilla juttelee ja ei musta vikaa löydetty ettimälläkää,elin vaan seurassa joka ei sovi mulle... itsekkäälle lapsia vihaavalle narsistille joka sydämmestään kaikkensa yritti..
- häkki
Itsekäs äitipuoli, tiedän tasan tarkkaan miltä Sinusta tuntuu. Ja sen voi tietää vain toinen samanmoisessa tilanteessa elänyt. Vaikka kuinka koittaisi, niin ei ajatuksiaan ja tunteitaan voi pakottaa.
Minä ainakin ymmärsin kovastikin hyvin tuon kun kirjoitit, että lapset eivät ole enää ihan pieniä. Onhan 10 v. molemminpuolin oleva varmaan ihmisiässä mitattuna pieni, mutta tarkoitit siis juuri sitä, että eivät ole enää ihan muutaman vuoden ikäisiä.
Eikä Sinun tarvitse hävetä yhtään mitään. Älä vain ala pakottaa itseäsi mihinkään. Hakekaa teidän kuvioihin sopiva kompromissi...näköjään olette jo hakeneetkin, kun olet välillä omassa kotonasi lasten ollessa isällään.
Kuitenkin välität miehestäsi ja siksi haluaisit, että se onnistuu. Ja onnistuuhan se. Ei tarvitse noudattaa mitään standardikuvioita, eli ei Sinun tarvitse olla siellä aina vaan olet niinkuin tuntuu. Miehesi varmasti ymmärtää.
Minullakin on kolmen viikon kesäloma vielä edessä, mutta kyllähän asia on niin, että missään tapauksessa en vietä lomaani tässä, kun miehen lapset tulevat, vaikka mukavia ja fiksuja lapsia ovatkin, ja samanikäisi kuin Sinun tapauksessasi. Kaksi viikkoa kolmesta kesälomaviikosta olisi minulle liian kova tinki, mutta miehelle se on päivänselvää ja pitääkin olla. Hyppisin seinille, jos minun pitäisi olla kaksi viikkoa samoissa kuvioissa.
Yksi viikko jää sitten yhteistä lomaa. Vähänhän se on, mutta valintoja on tehtävä.
Nimimerkki "yks vaan" kirjoittaa myös rehellisesti ja aikaslailla tosiasioita. Tietää, mistä puhuu. - äitipuoli36
Ymmärrän tosi hyvin sinun tilanteesi, koska olen itse käynyt läpi vastaavia tunteita. Olen ollut mieheni kanssa 5 vuotta. Tavatessamme mieheni tytöt olivat 12 ja 6 vuotiaita. Aluksia ajattelin, että ihan ok, että miehelläni on lapsia.. mutta sitten myöhemmin pintaan nousi kaikenlaisia tunteita. Rakkautemme on ollut kuitenkin niin vahva, että olen läpi käynyt kaikki tunteeni.
Vanhempi tyttö asuu meillä ja nuorempi äidillään. Vanhemman tytön kanssa olen käynyt melkoiset valtataistelut ja riitelyt. Niin paljon tämä teini on mua ärsyttänyt, ettei sitä sanoin voi kertoa. Monta kertaa olemme sanoneet toisillemme suorat sanat. Alkuaikoina itsekin käyttäydyin melkoisen lapsellisesti, enkä pystynyt kauheasti ymmärtämään teinin tunteita ja tilannetta.
Monta kertaa ajattelin, että helvetti mä en jaksa tota ärsyttävä teinikakaraa.. niin voimakkaita tunteita teini minussa on herättänyt. Teini on haastanut mut ottamaan oma paikkani ja löytämään oman voimani.
Nyt näitten vuosien jälkeen olen kiitolinen siitä kuinka paljon olen kasvanut ja muuttunut ihmisenä. Tällä hetkellä välit 17 vuotiaaseen ovat ihan asialliset ja hyvät. Arki sujuu ihan mukavasti. Enää en raivoa, mutta suoraan sanon, jos toivon teinin imuroivan tai en pidä jostain mitä hän tekee. Olemme molemmin puolin oppineet suhtautumaan toisiimme.
Minusta sinun kannattaisi muuttaa yhteen ja katsoa miten elämä lähtee sujumaan. Lapset voivat antaa sinulle myös hyvin paljon, joten älä ajattele heitä pelkästään negatiivisesti. Mieheni nuoremman tyttären kannssa meillä on ollut alusta asti läheinen ja rakastava suhde ja olen iloinut suuresti suhteestamme. Uusperhe jalostaa sinua ihmisenä, mutta samalla myös palkitsee.
Minulla ei ole omia lapsia ja tällä hetkellä tuntuu, etten niitä haluakaan. Nyt iloitsen kuitenkin mieheni lapsista. Minulla on perhe, vaikka omia lapsia ei olekaan. Tulevaisuudessa saan olla tärkeä osa tyttöjen elämää. Voin saada lapsenlapsenkin, vaikka se ei biologisesti minun olisikikaan. Mummoja ja pappoja lapsilla ei ole koskaan liikaa. Ajattele asioita laaja- alaisemmin. Älä lannistu heti ensimmäisten ongelmien tultua. Omaa kasvuaan ihminen ei pääse karkuun.. niin minäkin rakastuin lapselliseen mieheen, vaikka vannoin etten halua lapsellista miestä. - Mies ihana - lapsi e
Tsemppiä ketjun aloittajalle! Olen itse samantapaisessa tilanteessa: miehellä 3 lasta, joista nuorin poika 15 v. on JOKA viikonloppu isällään ja koko v-tun kesäloman ja kaikki muutkin lomat...
Mies ei tietenkään näe mitään ongelmaa.
Poika on mukava, ja tullaan toimeen. Mutta en jaksa tuota roikkumista koko ajan. Ehkä en sittenkään muuta miehen kanssa yhteen kovin pian... Vieras lapsi on kuitenkin vieras lapsi.
Mies ei tietenkään kiellä pojaltaan mitään. Mut voi haukkua samasta asiasta, mistä pojalle ei sano mitään (esim. tavaroiden levälleen jättö).
Omat lapseni ovat jo aikuisia, joten kokemusta kasvattamisesta on.- siisti koti
Jätät tavaroita levälleen pitkin kotia :o sietääkin haukkua mammaa, jonka pitäisi olla juuri hyvänä esimerkkinä 15-v pojalle. Hänhän ottaa sinusta mallia, etkä sinä hänestä enää.
- "sharmantti "poika
Meillä mieheni poika lopetti jo yö viikonloput 15v, hän kävi päivisin syömässä ja muunten vaan isää katsomassa, hänelle kaverit oli jo tuossa iässä tärkeempiä, kun vanha faija. Osasyy oli myös meidän pienet tilat ja ei ollut pojalle omaa huonetta ja joutui nukkuun olohuoneen soffalla.
Lomamatkoille hän vieläkin tulee mielellään mukaan, kun kohteena on ulkomaanmatka, poika on nyt 17v.
Muuten poika on tosi siisti ja hyväkäytöksinen.
- Parisuhteessa+bonari
?? ? Kenellä kasvatusvastuu, aivan, omilla vanhemmilla.
Jos mies kommentoisi minua tavaroiden levälleen jättämisestä, tietäisin mitä tekisin ;)
Olen meillä se joka siivoaa kun kaksi olemme, mutta en tee sitä kun meitä on enemmän paikalla. Syystä.
Lasten biovanhempi saa itse siivota jälkeläistensä jäljet ja hoitaa sen kasvatuspuolen. Minä korkeintaan vihjaan miehelle jos vessanpöntöstä jälleen kerran on jäljet siivoamatta, tai pyyhkeet pitkin vessan lattiaa, lavuaari täynnä hammastahnaa. En ole sisäkkö. Miksi olisin? - uyhgfgfvcvbnbjhgbvgf
et ansaitse miestä ollenkaan kun sinulla on tollanen asenne...
- Lapseton ylijäämä
Miksi et halua lapsia,saako kysyä?Itse en myöskään halua,en ole ikinä halunnut ja oon 35 vuotias nainen..tiedän asian näin pysyvän,maailmassa on muutenkin liikaa lapsia joita hankitaan,kun vaan sattuu siltä tuntumaan ja nälänhätää kärsiviä lapsia on liikaa.älkää tehkää omia,adoptoikaa vaikkamielummin.älkää olko ITSEKKÄITÄ.
- Faktaa vähäsen
Nimimerkille "Lapseton ylijäämä"
Kehoitit adoptoimaan lapsia niiden tekemisen sijaan. Etpä taidakaan tietää kuinka tiukat kriteerit Suomessa on adoptiolle ja se rahamäärä mitä adoptioprosessin aikana kuluu.. Huh huh vaan. Suomessa on todellakin vaikea saada adoptoitua lasta.. Että jos lapsen haluaa, niin helpointa on se itse tehdä.
Kauhea sääli tietysti on se, jos lapsia ei kykene saamaan ja joutuu adoptioprosessiin lähtemään.
Adoptio on hyvä keino auttaa kodittomia ja kaltoin kohdeltuja lapsia ja saada "oma" lapsi, mutta tosiaankin se on Suomessa vaikeaa.
- Pertsa
Ota ihan oma mies, äläkkä kenenkään toisen ja vielä lapsien kanssa.
- been there... :(
Rakastatko tuota miestä ihan tosissasi? Jos niin, on ero varmaan hankalampaa... Suhteesi lapsiin tuskin muuttuu (itselläni kokemusta samasta 5v.) ja eroon päättyi, mikä oli helpotus. Mulla ainakin alkoi tuntua aina vaan tuskaisemmalta olla niitten lasten kanssa...
- mihin mennään ?
Enpä tiedä sinun haluista mitä ne on.Mutt - olipas kaunis hyvin vaalea nainen tänää kauppakeskuksessa erittäin mustan miehen kainalossa.Täytyy sanoa että en hyvällä silmällä katsonut.Kiinitti huomioni , sillä tämä tyttö oli erittäin kaunis.
Usein nuiden seurassa olevat suomalaisnaiset ei ole siitä kauniimasta päästä.
Sanon sen suoraan, että pahoin voisin jos oma tyttäreni tois tuollaisen vävy ehdokkaan kotiini. - uusperhe onnistuu
Lapset olivat ennen sinua, oletkohan sinä ylimääräinen riippa heille?
Miehen mennyt elämä ei kuulu sinulle pätkän vertaa, ihan sama mikä siitä muistuttaa, onko lapset tai joku muu asia; menneisyys on jokaisen oma asia!
Älä muuta yhteen jos se tuntuu mahdottomalta!
Olen elänyt uusperheessä yli 20 vuotta ja molempien lapset ovat asuneet mieheni ja minun kanssa. Asennetta nainen!- irsku
Sä oot sankari...
- ei onnistunut
Kiva että jollain onnistuu
- asde_
Älä huoli, et ole ainut joka painii asian kanssa. Itselläni on ihan sama homma ja tismalleen sama elämäntilanne menossa. Itse en usko, että oma mieleni muuttuu. Kysyt voiko mielesi muuttua?? Esittämällä tuon kysymyksen samalla vastasit jo siihen. Et usko itse muutokseen, eikä se tosiasia muutu vaikka kuka vastaisi mitä :(
- äidin näkökulma
Minä olen sit siellä toisella puolen aitaa tässä asiassa. Lapset asuu mulla, mutta viettävät paljon aikaa isällään, kiitos siitä hänelle.
Lapset tykkäävät äitipuolikokelaastaan, joka tekee kaikkea kivaa heidän kanssaan ja koitan olla kannustava ja iloinen heidän puolestaan, vaikka välillä ärsyttää todella kuunnella kun tulee sellanen olo et minä olen veepää... noh jos se äitipuolikokelas tosiaan siinä kuvioissa pysyy pidempään niin eiköhän se karu arki vielä vastaan kolise..
Mielestäni on todella väärin lapsia kohtaan jos esittää mukavaa ja silti oma olo aikuisella on tukala. totuus tulee vastaan ennemmin tai myöhemmin ja mitään valtataistelua lasten ja isän välillä on turha kehitellä. Lapset valitsevat aina isän ensin ja isä valitsee lapset, tai niin tahdon uskoa.
Reilu peli heti ensi alkuun ja ei sun tartte ap olla mikään maailman mukavin ihminen niille lapsille, ole oma itsesi ja osaa ottaa sitä omaakin aikaa, vaikka lapset onkin isänsä luona. Eihän ne lapset varsinaisessa kodissaankaan saa jakamatonta huomiota, varsinkaan jos perheeseen kuuluu isäpuoli ja mahdollisesti uusia sisaruksiakin... - juttistyyppimä
juuri vastaavan ongelman vuoksi muutimme erilleen toisistamme, vaikka olisimme halunneet olla yhdessä. lapset olivat aivan kauheita käytökseltään.
eli älä muuta koskaan yhteen, kun tunnet jo nyt noin. ja mieti löytyisikö joku toinen mies. - 1234...
Kerrankin on ap:n kaltainen nainen, joka uskaltaa ottaa paikkansa uusio parisuhteessa, eikä jää siinä jalkoihin!
- Elämä on jotain
Koska itselläsi ei ole lapsia ja ihastuksen kanssa tulee muutama (mahdollisesti tulevia) lapsipuolia, myllertää aina mieltä lasten tullessa kylään.
Tuo lapsiin tottumattomuutesi aiheuttaa myllerryksen ja mitä vanhempi ihminen on, sitä vaikeampi on tottua lapsiin, vaikka he ovat hyväkäytöksisiä.
Mikäli mies ei laita lapsiaan etusialle tyyliin "Et saa määräillä lapsiani", ei synny lisää ristiriitoja.
Tilannetta vielä pahentaa tuo, ettet oikein voi puhua asiasta miehelle. Hän saattaa tulkita asian väärin.
Se kuitenkin on jo mainittu tosiasia, et lapset tulevat olemaan elämässänne loppuelämänne. Aikanaan heidän käyntinsä tulevat harvenemaan.
Aikanaan tulee tulee seurustelukumppaniensa kanssa, sitten lapsiensa kanssa.
Olet kannustanut lapsia käymään useammin isänsä luona, jotenkin vaikuttaa, et alitajuntaisesti valmistelet eroa miehestä ja useamin käyvien lasten toivot täyttävän tyhjiön miehessä, minkä eronne häneen jättää.- elämä on jotain
Ajatellen siis, olette vuoden olleet yhdessä etkä vielä ole tottunut miehen lapsiin.
- Koettu on
Kaikkinensa hienoja sanoja, "Lapsella on oikeus vanhempiinsa". Hyvin meni siihen saakka kun pappi sanoi aamenen uuden naisen kanssa, sen jälkeen lapseni eivät enään olleet tervetulleita ns. uusio perheeseen saatikka tapaamaan isäänsä. Lopputulos on se, että lapset eivät enään halua tavata isäänsä lainkaan. Näinkin voi loppujenlopuksi käydä.
- äidin puolikkaat
Ihmettelen näitä naisia jotka puhuttelevat itseään äitipuoleksi.
Ette ole miehen lapsille mitään äitejä,koska heillä on omat äidit ,vaikkei asukkaan enää isänsä kanssa.
Olette vain kavereita lapsille,vaikka asuisitte lasten isän kanssa.Tuskin kouluikäiset lapset haluaisikaan kutsua äidiksi tai äitipuoleksi,olisihan se tyhmää kun kerran omakin äiti on elossa ja lapset siellä yhtä pljon. - elämä on.
Tuttua myös täällä - ex-miehen lapset pilaavat kuulemma tämän uusioperheen elämän. Ja tämä on tehty etenkin lapsille erittäin selväksi ja sitä taakkaa nuo joutuvat loppuelämän kantamaan. Paitsi että edes alkuun ei mennyt hyvin. Lastenvalvojalla taisteltiin siitä, ettei isän tarvitsisi tavata lapsiaan. Itse olisin toivonut, että lapsilla olisi ollut edes jonkinlainen suhde isäänsä ja tapaisivat säännöllisesti. Ei ole eivätkä enää tapaa.
- vaikea kuvio
Niin, nythän teillä on vielä ihan kivaa, sinä yrität miellyttää, näyttelet mukavaa ja lapset tavallaan myös. Mutta kohta on tilanne, että lapset jyräävät luultavasti vastaan, se vaan menee niin. Lapset tulevat panemaan hanttiin siinä vaiheessa, kun muutatte yhteen ja se ei tule olemaan helppoa. Silloin aikuisen pitäisi olla aikuinen ja ymmärtää ja lopulta voittaa tilanne. Helpommin sanottu kuin tehty, jos kerran et pidä lapsista, siis asumassa saman katon alla, et halua lapsia tulevaisuudessakaan. Miten pystyisit olemaan siis se aikuinen aikuinen siinä mielessä. Hyvä olisi muistaa myös se, että puolisosi ja exänsä välinen ero ei ole lasten vika, lapset oireilevat noita kuvioita ihan varmasti, ja lapset kyllä osaavat temppuilla ja vetää oikeasta narusta. Joten joudut kyllä miettimään tarkoin, mitä teet. Tavallaan ei ole oikein, että joudut pakottamaan itsesi elämään lasten kanssa, toisaalta miehelläsi on lapsia ja lapset menevät aina edelle, niin pitääkin olla. Sinulla on siinä mielessä hieno kumppani. Mutta tosiasia on se,että teillä on siis ongelma. Mies tuskin voi luopua lapsistaan, jos hän sen vuoksesi tekisi, hän katuisi sitä ja se rikkoisi lopulta ehkä teidän välinne. Ehkä sinä olet se, jonka on tehtävä vaikea päätös. Mutta ei ole myöskään sinun vikasi että haluat elämältäsi sitä mitä haluat, jokaisen pitää olla sopivasti itsekäs, huolehtiakseen siitä, että oma elämä on sitä mitä haluaa.
Vaikea tilanne, ei käy kateeksi, varsinkin, kun olen itse ollut vähän samanlaisessa. Tosin niin, että minulla oli jo omat lapset, mutta tajusin, että siihen vielä miehen lapset ja soppa on liian sekava minulle. Kokeilin, mutta luovutin. En tiedä olinko liian itsekäs, mutta tajusin, etten olisi ollut hyvä "äitipuoli" niille lapsille, omat lapseni menivät aina edelle. Toisilla voi olla toisin, minä en vaan niin jaloksi yltänyt :) Meidän tapauksessamme oli vielä se rankka kuvio, että miehen exä keksi kaikenlaista jäynää. Hankalaa..
Voimia, olet tilanteessa, jossa on vain vaikeita päätöksiä. Mutta, jos päätät kokeilla, yritä sitten pitempään. Voi olla, että opit jopa rakastamaan niitä lapsia, toisaalta lasten kannalta ei ole hyvä, että jatkuvasti heidän elämässään vaihtuvat välittävät aikuiset. - Asian kokenut
Jos et pidä lapsista he kyllä huomaavat sen. Pilaat heidän elämänsä jos tuolla asenteella astut heidän elämäänsä. Toivon sinun mahdollisimman ajoissa luopuvan miehestä, sillä pilaat monen ihmisen elämän tuolla asenteella.
- allikalliolla
Että voi ihmiset olla itsekkäitä ja pilata viattomien lasten elämän moninkerroin,kun jo vanhemmat eronneet,sitten uusia äiti-/ja isäpuolia lappaa huushollissa. ÄLKÄÄ ikinä tehkö lapsia jos ette pysty elämään yhdessä lastenne kanssa,edes niinkauan kun ovat täysi-ikäisiä. Sekopäisiä lapsia on jo ihan tarpeeksi maksamassa vanhempien mukavuuden halusta ja näyttämisestä vanhemmilta. Hävetkää aikuiset,voi lapsiparkoja joita hylätään ja riepotetaan edestakaisin ,ei lapsi ymmärrä tällaista leikkiä!Hylätyksi tulemisen pelko jatkuu koko elämän,ymmärrättekö edes milltä se voi tuntua!!!!!!
- uhher
Sanoisit suoraan että et tarvitse muuta kuin mulkkua
- Star Amis
No sehän oli tiedossa alussa jo kun aloit säätämään miehen kanssa,vai luulitko että saat pelkän miehen et koko pakettia?
No jos tosissasi kirjoitat niin mielestäni se jo että kommentoit täällä kertoo että olet varmempi suhteen loppumisen kannalta kuin jatkamisen kannalta.
Ovatko lapset oikeasti niin paljon viemässä teidän yhteistä aikaa että se on häiriöksi asti?.
Asiahan on äärettömän helppoa,mene itseesi ja mieti mitä halauat ja vievätkö lapset oikeasti teidän yhteistä aikaa liikaa,ja kestätkö sen että lapset ovat siinä mukana koko elämän - kokemusta omaava
Luovuta suosiolla.Turhaan ittees kiusaat.
- OnnellinenNäin
Löydät takuu varmasti vielä ihanan miehen joka haluaa nauttia elämästä kaksin, ilman lapsia! Itse asiassa koko ajan vain harvempi haluaa lapsia joten meitä kyllä riittää!:) Niillä jotka lapsia haluavat on parin löytäminen huomattavasti hankalampaa.. (Paitsi jos on vaan omassa pienessä päässään päättänyt hankkiutua raskaaksi ja väittää miehille syövänsä esim pillereitä) Näitähän tapauksia riittää!! Itselle ei tulisi mieleenkään hankkia omia lapsia ja olen erittäin onnellinen tämän päätöksen kanssa. Nimim. Naimisissa onnellisesti jo yli kymmenen vuotta miehen kanssa joka ei myöskään halua lapsia.
- sorry ei käy laatuun
epäuskottava aloitus, harjoitteleeko joku jotainäidinkielen yo-koetta, anteeksi suuresti
lapset ovat osa ihmisen elämää, toivottavasti ainakin, koko vanhemman eliniän ajan, joten
jos sellainen eronnut ja karannut kiinnostaa, jolla on lapsia, niin eihän siitä mitään tule, jos eletään kaksijakoista elämää, minun lapseni ja minun muu elämäni Sinun kanssasi. - mielestäni...
No, älä ainakaan ala vaatia että mies viettäisi lastensa kanssa vähemmän aikaa. Vanhemman ja lasten välistä suhdetta tulee kunnioittaa, ja sen rikkomisesta ei ole ainakaan kenellekään kuin hallaa.
Jos rakastat miestä ja hänen kanssaan haluat olla, niin sitten vain totut tilanteeseen.
Jos sinusta taas tuntuu siltä, että tilanne on... pääsemätön... niin sinuna nostaisin kytkintä. - NAPA 9
Miehiä on maailma täynnä,jos et tule toimeen lapsien kanssa älä sotke hyvää perhettä.Siintä se alkaa uuden panomiehen kanssa.
- lapseton
Muuta mun luo olen vapaa ja lapseton mies??
- tapaillen
Täytyykö sinun olla miesystäväsi luona silloin kun hänellä on lapset? Voitahan sanoa että suot heille yhteistä aikaa ja touhuilet omiasi silloin. Käyt ystävillä, sukuloimassa, siivoilet ihan mitä vaan, otat sen aikana itsellesi :) Kaikki ei pidä lapsista ei pidäkkään. Yhteen teidän ei kannata muuttaa, vielä vuosiin :)
- Lasten etu
Sanon tämän suoraan kaikella kunnioituksella. Mies ja lapset ovat yksi kokonaisuus, kunnes lapset ovat 18 v. Jos suhteesi hänen lapsiinsa ei tule hyväksi niin satutat heitä ja miestä. Olisi parempi, että odottaisit heidän tulevan täysi-ikäisiksi ennenkuin tuotat heille enemmän surua (äitinsä menettämisestä).
Valitse se vaihtoehto, joka tuntuu sydämessäsi oikealta :) - seri52
Tiedätkö, ne ovat ihan lapsia. Senjälkeen kun sinä olet kasvanut aikuiseksi itse, kestät kyllä ne lapsetkin, jotka silloin ovat jo aikuisia, ja ehkä sinun silmissä ihmisiä.
Se, ettet koskaan osannut kohdata heitä silloin kun he olivat siinä ihanimmassa iässään. Vain omia itsejään ja miettivät vain niitä omia salaisuuksiaan.
Rakkaus lähtee sydämestä. Ei siitä millaisia tulevan puolison lapset ovat.
Rakkaus kasvattaa, tuntee ja pitää hyvänään kaikki, jotka siihen lähipiiriin joutuvat. - multa-ukko
hehe vielläkin mulle omat lapset rakkaita,vaik yritin useitaki suhteita..miks te naiset vaaditte mun luopumaan kolmesta ihanasta tytöstä?jot olisitte saannu omat lapsenn mun elätettäväksi?elän järvenrnnalla isossa maalaistalossa ja japset tulee auttamaan minua miehineen joka on ihaaa yhdessä oloa ja vähän puutarhan kitemistä josta jokainen saa talveksi muun muassa perunat joita ei ole kasvatettu apulannalla.puhumattakaan kasvihuoneen antimista..nam tomaatit,tillit,prersiljat,ym muut.porkkanoitakin monta penkkiä..ihana viettää kesää lasten kas kun ovat luonnani,vaik kaipaankin sitä oikeaa naista rinnalleni.
- ....................
Koeta kaikessa itsekkyydessäsikin yrittää tehdä itsellesi selväksi, että lapsilla on oikeus isäänsä, mutta sinulla ei ole mitään oikeuksia tähän mieheen.
Sinulle vaikeaa? Millaistahan se mahtaa olla miehelle, jonka vaikeutta vain lisäät asenteellasi, tai näille lapsille, jotka joutuvat "vaikeutesi" takia todelliseen tunteelliseen ristiriitaan, vieläpä kasvuikäisenä.
Olet asenteinesi juuri sellainen nainen, johon en koskisi metrin kepilläkään. - Julli70
Ota lapseton mies. Isänä lapset on etusijalla ja jos "äitipuoli "ei välitä niin selvähän on kuka lähtee.
- turhaa metakkaa.
Miksi tuollainen ongelma ,kun et edes asu heidän kanssaan
Hoitakoon vanhemmat lapsensa ,nauti sä miehestäsi ja elämästäsi. - Pimeetä maassa
Niin ne lapset vat taas tiellä kun vastuuttomat vanhemmat vain täyttävät omaa elämäänsä omilla haluillaan. Mutta mitä kasvatatte niin sitä saatte kun he kypsyvät teidän ikään ja päättävät asioista. Muistakaa teidän vanhuuden vaivojenne hoitajat kasvaa teidän omissa seikkailuissaan. Vastuu kun on unohdettu ja huoraamista harrastetaan niin tämmästä leiikä se sitten on. Älä koske huoriin äläkä tee itse niin on neuvvo jossa on ainoa toimintamalli.
- juust_o
Sanon mitä kaikki ajattelevat. Olet tyhmä! Kaikkea hyvää isälle ja lapsille :D
- Mukulat pois!
Ei kukaan täyspäinen kiljuvia mukuloita haluakaan perheeseensä. Ne ovat yksi hemmetinmoinen riesa ja piina.
Ymmärrän sinua, aloittaja täysin!
Pistäkää mukulat johonkin pois vaikka äidille. - Erkki5
Tuolla treffiosastolla on aika paljon nuoria naisia lasten kanssa. Itse ottaisin lapsetooman, koirattoman, kissattoman, ei tartte olla kuvan kaunis. Jos harrastukset ja muu matsaa, niin hyvä, rakkauskin on kiva, mutta ei se kauaa kestä ( 1,5v Keltikangas).
- Surkuhupainen käytös
Miks pitää vääntää niitä mukuloita,ku sit erotaan parin vuoden kuluttua..sit ihmetellään,miks on kouluampujia yms pahaa...itse olette aiheuttaneet pahan.mun ei tartte miettiä.ei ole lapsia enkä tee.
- Huihai,
Surkuhupainen käytös kirjoitti:
Miks pitää vääntää niitä mukuloita,ku sit erotaan parin vuoden kuluttua..sit ihmetellään,miks on kouluampujia yms pahaa...itse olette aiheuttaneet pahan.mun ei tartte miettiä.ei ole lapsia enkä tee.
Just näin. Ei oo, ei tuu, eikä tilata. Vastuuta pittääpi sen verran olla ja itsetuntemusta.
- häkki
Niin, se "kynsimisvaihe" kestää sen noin kaksi vuotta, eli rakastumisvaiheessa ei liene järkevää tehdä mitään suurensuuria, pitkälle tulevaisuuteen luotaavia päätöksiä.
Katsele ja kuuntele hetken aikaa, ainakin se pari vuotta. Älä te isoja siirtoja. Kyllä elämä ohjaa sitten oikeaan suuntaan tekemään ne oikeat ratkaisut.
- ootkiree
Sinulla on väärä asenne:"muistuttavat menneestä elämästä". Siis lapsethan kuuluvat nyt MIEHEN elämään, nyt ja tulevaisuudessa. Tuo ajattelutapa on kehittymättömän mustasukkaista. Sinun täytyy irrottaa lapset tavallaan erillisiksi ihmisikseen. Ettet näe heitä jonain "toisen naisen lapsina" tai" menneen suhteen tuotoksena". Hyvänen aika hehän ovat suunnattoman kallisarvoisia ihmisolentoja, omia persoonoitaan! Voit asennoitua heihin aivan eritavalla, positiivisesti, voit tutustua heihin nyt, hehän ovat" nyt", eivät "eilen", vain josssain toisessa parisuhteessa eläneitä muistoja.Jos otat miehen ne luonnollisesti kuuluvat pakettiin, jonka kanssa sinun on tultava toimeen. lapaset ovat vanhemmalle aina tärkeimmät ihmiset, osa häntä, joten sinun on kyettevä rakastamaan häntä lapsineen, vai onko rakkautesi sittenkin vain sitä että haluat itsellesi rakkautta? Mieti mitä rakkaus on? Lueppa raamatusta kaikki se mitä oikea rakkaus on rakkaus on pitkämielinen,..etc.ja mieti sitten Onko tunteesi edes rakkautta ollenkaan?vaikuttaa ette ole kasvanut vielä aikuiseksi itsekään ja sinun on varmasti sen takia vaikea tätä täysin ymmärtää kun et ole kokenut vanhemmuutta itse. Tunteillesi et voi mitään, mutta aikuisena sinun tulisi käsitellä ne, kasvaa ja mennä eteenpäin. Jos pidät negatiivista asennetta lapsiin yllä olosi tulee vain myrkyllisemmäks ajan myötä.Ehkä on parempi jos et muuta asennettasi että pysyt itseksesi. Lapset kyllä vaistoavatvastenmielisyytesi teeskentelysi. Ellet kasva tuotat heille ja miehelle murhetta. Toisaalta voit avautua ja kasvaa ihmisenä.
- ahdistaa**
Sama tilanne, samat tuntemukset :(
Ei hajuakaan mitä tekisin... - multa-ukko
koirallinen nainen tosi kamala.hän anta kiralle enempi huimiota kuin miehelle,jopa koira saa pusuja usein,mies saa jos on tehnyt jotain naisen mieleistä hyvää.
- Schyyhypunkki
Ookko muistana rukkoilla viis kerttoo päevässä. Kyllä se siittä kutka lähtöö.
- Mikään ei muutu
Voi sösses. Vaikka pennut on kahdenkymmenen ja kolmenkymmenen välillä, niin parikymppinen Nauku-Maija soittaa iskälle, että tuo mulle sukaata. Ja iskä vie. Olen asunut jo pari vuotta miehen kanssa jolla on neljä täysi-ikäsitä lasta ja yksi lapsenlapsi. Joka helvetin vapaan tuo nuorin paikymppinen avovaimona asustava pilalle hemmotellut kakara pilaa meidän yhteisen ajan ja suunnitelmat. Mies oli jo eronnut kun tapasimme joten en rikkonut perhettä ja hänellä taisi olla muutama syrjähyppy liiton aikana ennen kuin vaimo pakkas tavarat ja heitti miehen ulos. Mies ehti asua pari vuotta yksin ennen kuin muutimme yhteen, mutta edelleen lapset tekee meidän yhteisestä ajasta helvettiä. Alan olla kypsä. Lapset on lainaa ja heille tulee (pitäisi tulla) oma elämä, mutta kumppanin kanssa pitäisi jakaa arki.
- vai mitä
Veri on vettä sakeampaa,se voittaa uudet akatkin.Näin se on ,aina saa uusia naisia,mutta ei omia lapsia.
- multa-ukko
kyllä nää ihmissuhteet on tosi vaikeita,itse errosin 20 vuotta sit,enkä viel löytäny kumppannia.ei nyky naisille kelpaa maalais mies,vaan parempi jokun linnan kundi tai vastaava.onneksi lapseni voi keroa murheensa tai ilon sa milloin vaa,niistä keskustellaan vai keskelläyötä
- sin cora
senkin pölkkypää! sinun on pakko hyväksyä faktat.
- Parempi akattomana
Haluan lapsen en akkaa!
- kerran funtsasin
Minun mielestäni voi olla niin, jotta ne edellisen liiton lapset eivät tuo ongelmaa parisuhteeseen. Mutta, kun äiti tuo lapsia isälle ja isä vie lapsia äidille ja heillä on kaikenlaista yhteistä puhetta ja puuhaa lasten suhteen. Niin siinä voi tämä uusi parisuhde kärsiä - voit joutua kokemaan, jotta vanha suola janottaa.
Kirjoitan sinulle nyt miehen syvällä kokenuksen rinta-äänellä. Erosin lapsieni äidistä jo ammoisina aikoina. Rakastuin ex-avopuolisooni runsaat 10 vuotta sitten. Tajusin nopeasti jo seurustelumme alussa, että lapseni olivat kovasti ongelmallinen rasite. Itse ajattelin, että kyllä aika hoitaa ns. äitipuolen asiat kuntoon, Elimme avopuolison kanssa n. 10 vuotta yhdessä. Suhteet lapsiini eivät koskaan muodostuneet hänelle luonteviksi aikuis- lapsi suhteeksi. Päinvastoin, avopuoliskoni vetäytyi aina pois kun tapasin lapseni. Meille normaaleille isille uskoisin, että nuo jälkikasvut ovat kovasti tärkeä asia,. Minulle se on tärkein. Ainoa asia, jonka vuoksi uhrautuisin.
Olet ollut tietoinen lapsista, kun olet tämän suhteen alkanut. Jos sinusta tuntuu siltä, mitä kirjoituksessasi kuvasit, niin... vaikka rakkautesi kyseiseen mieheen olisi kuinka syvää, lapset ovat tärkeimpiä.- Iskä3*
Luin koko ketjun ja olihan tekstiä...
Haluaisin kuitenkin kannustaa jatkamaan suhdetta, koska lapset alkaa olla parhaassa iässä eikä heistä koituva *vaiva* ole mitään sen kaiken mukavan rinnalla, tämä on oma kokemukseni. Tunteesi tässä vaiheessa eivät ole epätavallisia.
Oletko nähnyt elokuvan Äideistä parhain? Se nyt ei liity tähän kuin vähän, mutta suhde toisen lapsiin voi kehittyä myös hyvään suuntaan jopa niin pitkälle, ettei heistä haluaisi luopua mistään hinnasta.
Olis varmaan paljon muutakin, mutta tämä tällä kertaa. - kjhgfghj
Sinähän se tässä päätät. Ratkaisuja on vain yksi, koska et halua lapsia.
Oma lapsellisuutesi estää nyt tekemästä järkevää päätöstä. - tyytyväinen elämääni
Tuttu ongelma. Itse seurustelin miehen kanssa, jolla on tytär. Omat lapseni olivat jo aikuisia ja asuivat omillaan. Mies ei heti edes kertonut, että hänellä on tytär, joka asuu äitinsä kanssa. Asian selvittyä, oletin, että pystyn olemaan ns äitipuolena tytölle. Vaikeuksia alkoi tulla..tytär kuiskutteli isälleen pyyntöjä ja menemisiä (oli silloin 14 v.) isä ilmoitti vain, että nyt tehdään näin. Eli minulta ei kysytty sopiiko ja mitä mieltä olen asiasta, jopa ruoka piti olla tyttären sanelema. Tytär oli meidän kanssamme kaikki lomat ja aika usein viikonloppuisin. Pikkuhiljaa aloin tympääntyä siihen touhuun. Olimme asuneet yhdessä jo kolme vuotta, kunnes en enää halunnut muuta kuin päästä kaksikosta eroon. Niinpä erottiin, enkä ole katunut asiaa. Jos epäilys tulee mieleeni, muistutan itseäni, että tyttö olisi joka paikassa mukana. Epäröinnit ja ikävät loppuvat kyllä siihen. Nyt siitä on jo kolme vuotta, enkä enää haksahda mieheen, jolla on lapsia jotka eivät ole aikuisia. Nytkin olen tutustunut taas mukavaan mieheen, mutta katkaisin sen kun kuulin, että tälläkin 58 v. miehellä on 12 v. tytär. En laita itseäni minkään pakon eteen enää. Mieluummin yksin ja vapaa kuin lasten ehdoilla taas.
- ?
Olit mustasukkainen tälle lapselle.Olisitko käyttäytynyt samoin jos tämä lapsi olisi ollut sinun lapsi?
Etkö keskustellut asiasta miehesi kanssa,vai eikö hän halunnut muutosta? - tyytyväinen elämääni
? kirjoitti:
Olit mustasukkainen tälle lapselle.Olisitko käyttäytynyt samoin jos tämä lapsi olisi ollut sinun lapsi?
Etkö keskustellut asiasta miehesi kanssa,vai eikö hän halunnut muutosta?En ollut mustasukkainen lapselle, yritin keskustella miehen kanssa asioista. Ei halunnut edes jutella asiasta mitään. Yhteisessä asunnossa ja isä kuiskuttele tyttären kanssa ja minulle saatettiin ilmoittaa asioista jopa vasta 15 minuuttia ennen kuin olisi pitänyt lähteä esim. shoppailemaan tai rannalle. Mieheni tiesi, etten halua hiekkarannalle silti vaatimalla vaati, että minun pitäisi lähteä mukaan. Mieluummin olisin jäänyt kotiin tai tehnyt jotain muuta, mutta se ei sopinut heille.Sitäpaitsi miehen äiti soitteli minulle töihin ja kertoili kaikenlaisia asioita. Yleensä ne koskivat entisen puolison ja mieheni yhteistä aikaa. Sanoipa vielä, että mieheni olisi halunnut vieläkin olla exänsä kanssa, mutta miehelleni EN SAA puhua mitään tai hän kieltää mitään puhuneensa. Joskus riidan yhteydessä paukautin mitä hänen äitinsä minulle juttelle. Hän lähti heti kysymään ja tietysti äitinsä kielsi kaikki puheet ja sain haukkumiset niskaani. Edessäpäin miehen äiti oli minulle mairean ystävällinen, minun kyläilyni loppuivat siellä entisessä anoppilassa siihen valehteluun. Sen jälkeen oltiin vielä yli vuosi yhdessä. kunnes sain tarpeekseni kaikesta. Tästä tulisi tosi pitkä epämiellyttävä kertomus, jos kaikki kirjoittaisin, siis en sitä tee. Sitäpaitsi minulla on omiakin lapsia, jotka ovat vanhempia. Minun tyttäreni on tämän miehen tyttären kanssa edelleen ystävät, itse en halua olla missään tekemisissä narsistin kanssa..sellaiset luonteenpiirteet. Kukaan ei ole täydellinen, en minäkään, mutta tasapuolisuutta ja fiksuutta tyarvitaan.
- Ex-uusperheläinen
Uusperheongelmista kärsivät, menkää suosiolla osoitteeseen http://www.uusionni.net/phpBB3/
Tuolla voi tuulettaa tunteitaan ja keskustella muiden samoja asioita kokevien kanssa. Hyvä vertaistukipalsta.- ja pyh pyh
Jopas siellä on vertaistukea... juu jos se että haukkuu miehen exää on vertaistukea parhaimmillaan, niin hyvänen aika... on muuten käyty, ja siellä vielä pahempi meininki kuin täällä. Exät saa todella kuraa niskaa.. hehe
- Helpointa kaikille
Älä jatka tuon miehen kanssa, etsi sellainen joka ei halua lapsia.
Sun täytyy vaan pohtia, onko rakkaus mieheen suurempi, kuin "riesa" lapsista =)
- Lapsellista...
Onko oikeesti vielä noin lapsellisia naisia olemassa. Miksi ylipäätän olet alkanut seurustelemaan miehen kanssa, jolla lapsia, kun et itse niistä välitä. Kannattaisi katsoa muuallekkin kuin omaan napaansa, mutta älä kuitenkaan ylös sade säällä, ettet huku.
No ehkä kannattaa sitten lopettaa suhde suosiolla. En ymmärrä miksi pitää iskeä päätä seinään. Varmaan löytyy miehiä joilla ei ole lapsia.
oletko,sairas mieleltäsi, tiesit kun aloit seukkaamaan, että lapsia on, joko otat tai et, valinta on sinun.
- Itsekäs äitipuoli
No joo, taisin kertoakin, että luulin sopeutuvani. Olin tyhmä. Olin väärässä. Olisi pitänyt tietää, joo. Kai elämässä tulee virhearviointeja.
- ymmärtäväinen
Hei, annan yhden neuvon, luovuta, jos nyt tunnet miehesi lapsia kohtaan noin niin se tunne ei häviä, puhun omasta kokemuksesta. En usko että mielesi muuttuu, saatat kyetä elämään heidän kanssaan, mutta minusta nuo tunteesi ovat aika vahvat ja silloin tulee päivä jolloin kadut että tuhlasit aikaa sellaiseen jonka tiesit ettei onnistu. Minulla on itselläni lapsia ja toivon joku päivä löytäväni uuden puolison itselleni, mutta sellaisen joka oikeasti tykkää lapsistani...Tsemmpiä sinulle
En malttanut olla sekaantumatta tähän keskusteluun. Mikä on itsestä oikein , on monen milestä väärää. Mielipiteitä ja ajatuksia on just niin monta ku on ihmisiä. Ainoa oikea mielestäni on se että kuuntelee....... Sulla on kax asiaa . Suhde ja ( joka tapauksessa tulevat lapset"lapset. Kumpi asia on lapsille tärkeä? ( heikoimmat tulevat aina ensin, eli lapset ) suhde vai lapset ?.Lapset ei tee mitään väärää.... aikuiset tekee valintoidensa kautta ja heillä on jo kokemusta. Lapsilla ei ole mitään kokemusta. Vanha sanonta " Sopikaa välinne sano varpaat toisilleen " , tilaa pitää antaa kaikille . Mikään ei oo sen yksinkertasempaa ja vaikeempaa tajuta kuin elämä. Se vain aina otetaan itsestään selvyytenä..... Aikaa suhteelle, ymmärtämystä molemmin puolin ja lapset itsetään selvyytenä koska ISÄ EI SUHTEEN VUOKSI VOI HYLÄTÄ LAPSIAAN: Sehän on heitteelle jättö. Otatko itsesi itsestään selvyytenä vai...?. Tämän jutun häviät , jollet jousta. Ei oo koskaan lapsien syy jos aikuisilla on vaikeeta....
- onnell
Mie oon vanha äijä. Erosin kauan aikaa sitten, lykkäsi 17v ikäerolla sit naiseen. Ei kuulemma haitannut. Tuli kaksi poikaa. Ja selvisi avokkaan mieliala. Lähti vaan kun ei olleet tyttölapsia. Narsistinainen.
Nukuin poikia hoitaessani hoitopaikan lattialla (kolmivuorotö). Olin ihan hukassa ja loppu. Äitiä ei kiinnostanut. Elämä muutti suuntaansa, kun kaukaa tuttu, nuori nainen, otti yhteyttä. Yritin estellä...nyt ollaan oltu jo kolme vuotta. Pojille tuntuu olevan enemmän kuin oikea äiti. Tämä nainen on minulle rakas ja hyvä. Ollaan perhe.
- Itsekäs narttu !
Etsi itsellesi mies, jolla ei ole lapsia !!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!
- Vanhempi ihminen
Olet infantiili (=lapsen tasolla huonossa mielessä) jos et kestä sitä että miehelläsi on lapsia ja ns- entinen elämä.
Parasta vaan erota. - elämäntiellä
Olen kokenut tuon saman tilanteen ja tunteen aikanaan, päädyin pitkän harkinnan jälkeen siihen että en halua olla osa-aika äiti toisen ihmisen lapsille enkä sopeudu siihen että he valtaisivat kotini ja elämäni. Hekin olivat ihan ok-lapsia mutta heidän mukanaan se miehen entinen elämä tulvehti aina mukana, soittelivat paljon pitkiä puheluja lasten asioista, tottakai, eivätkä tehneet sitä salaa, mutta tunsin itseni kauhean ulkopuoliseksi ja turhaksi. Myös oman kodin valtaus joka toinen viikonloppu tuntui tosi pahalta, kun lapset tulivat tavarakuormineen. Se ei vaan ollut mun rakkaustarina ja kun se loppui, olin helpottunut.
Onnellisempi valinta oli leskimies, jonka ainoa poika asui ulkomailla perheineen.
Mieheni kävi siellä parikin kertaa vuodessa ja viipyi niin pitkään kuin viihtyi, täällä kun kävivät niin perhe yöpyi mieluummin hotellissa kuin pienessä kodissamme, silti vietimme paljon hyvää aikaa yhdessä ja luulen että kaikki olivat tyytyväisiä järjestelyyn. Nyt olen ollut "avoleski" jo jonkun vuoden, mutta yhteys pojan perheeseen pelaa edelleen.
Kannattaa miettiä mitä oikeasti haluaa omalta elämältä ja jättää ihmisten arviot omaan arvoonsa, vastuullisempaa on tehdä hyvä perusratkaisu kuin että pakkotunnelmissa vetäisi roolia jota ei ole halunnut.Niin ja muistaa että Universumi on aina ja me ollaan hyttysen pas...a siinä. Jokaisella ihmisellä on oma elämä... edessään ja tulevaisuus...Valintoja voi aina tehdä ja KUKAAN ei voi sanoa oliko oikea vai väärä.... järjen käyttö ei oo kiellettyä kun puhutaan tulevaisuudesta ja sehän on valintoja. Aina silti heikompien ehdoilla .... Ja nehän oli...????.
- Totuttele
Moi
Ehkä sinulla ei ole omia lapsia?? Koittaisit kasvaa aikuisena. Miten ihme se se ois käsittää että kaikista lapsisista vanhemmat on vastuussa. Ei ne joilla ei ole lapsia niin käsitä sitä kuinka moinen vastuu on siis se 20 vuotta varmaan. Minulla voiton puolellA. Siis minulla kolme ja nuorimman kanssa viel' 10 v. - miehen näkökulmasta
Itse olen vähän eri tilanteessa eli olen yh-isä jolla lapset ovat suurimman osan ajasta itselläni ja ovat vain käymässä äidillään. Tässä ajatuksia joita toivoisin miehenä ja lasten isänä kuulevan naiselta tuossa tilanteessa.
Toivoisin naisen kertovan minulle rehellisesti tuntemuksistaan. Tämä on asia joka syö käsittelemättömänä myös kahdenkeskistä parisuhdetta. Jos tällaisesta asiasta ei saada asiallista keskustelua aikaan, kannattaa tosissaan miettiä koko parisuhteen jatkuvuutta.
Jos asiasta päästään keskustelemaan niin sovitaan pelisäännöt. Jos lapset ovat vaikka viikon niin olet esim kaksi päivää alusta ja päivän lopusta. Väliaika on isä-lapsi aikaa. Jos tulet lasten kanssa edes toimeen niin tehkää yhdessä asioita ja sinullekkin saattaa tulla positiivisia tuntemuksia. Lapsillekin tulee hyvä fiilis ettei isä joudu valitsemaan heidän ja sinun välillä. Ja kyllä miehesikin varmasti arvostaa.
Toinen asia jossa pitää olla pelisäännöt on aika jolloin olette "perheenä". Yhtenäiset kasvatustavat ja rutiinit, astiat tiskikoneeseen, siivoukset yms. Tässä on tärkeää että molemmat aikuiset on samassa rintamassa. Uskoisin että tämä luo myös lapsissa turvallisuuden tunnetta. Lapset alussa tätä koettelee, mutta yllättävän äkkiä hyväksyvät jos miehesi ei asiasta lipsu.
Sääntöjä voi aina päivitellä tuntemuksen mukaan, mutta sanoisin että älä luovuta jos saat asiallisen keskustelun miehesi kanssa aikaiseksi. Aikuiset ihmiset osaavat valita oikean tai väärän tien ( tai pitäisi) ja siittäkin alaspäin ( niin ku pyramidi) on aina oikea tai väärä. Mikä kullekin on tärkeää. Joka tapauksessa pitää aina mennä itseensä ja miettiä mikä on oikein. Aikuiset tekee valintoja ja lapset katsovat lapsen silmillä ja opituista asioista. Totuus kumminkin on että suhteessasi lapset olivat ennen sinua joten katkera kalkki on nieltävä... lapset seuraavat isää ( tuttu ja turvallinen) ja isä lapsia joten... " Ken nöyrtyy ja hyväksyy , se pärjää".
Jaa...vaikea sanoa kun itselle kyllä miehenkin lapsen kelpaisivat ,,,kun ei noita omiakaan ole siunaantunut...ja jos ihan hyvin minuun suhtautuisivat vielä, niin eihän siinä mitään ongelmaa olisi.
- Judge truth
Olet jakojäännös eli sinkku. Sinä ja normaalit lapset ovat mahdoton yhdistelmä. Pysy yksin tai kaltaistesi seurassa äläkä tuhoa perverssillä käytökselläsi lapsia ja varasta aikaa normaalilta isältä joka sentään osaa arvostaa omia lapsiaan eronkin jälkeen. Hanki vibraattori ja älä häiritse normaaleja yksilöitä panohimoillasi.
- Ymmärrys10
En voi arvostella, en neuvoa enkä kannustaa, voin vain kertoa miten minun kävi:) Yritin täysillä olla suhteessa, jossa miehellä oli kaksi alle kouluikäistä lasta. Lapset olivat äärettömän kilttejä. Mies antoi minun osallistua kotielämään siis tarkoitan, että osallistuin myös kasvatukseen tavallani. Sain puuttua, kieltää ja komentaa jos syytä oli. Lapset eivät ikinä sanoneet, että älä meitä komenna, et ole äiti etc. En ollutkaan äiti ja pidin myös omalta osaltani siitä kiinni, etten ikinä niin luullutkaan, heillä oli äiti. Ja kasvatukseen puuttumisella tarkoitan myös sitä, että he olivat myös minun kodissani, meidän yhteisessä kodissa, jossa myös minulla oli sanavaltaa ja ihan lasten turvallisuudenkin takia puutuin. Olinhan toinen aikuinen kun he meillä olivat. Syötin juotin puin ja pesin. Lapset eivät edes olleet puolta ajasta meillä ja kun vanhemman koulu alkoi tulivat he lähinnä viikonloppuisin, lomilla olivat enemmän. Minulla ei ole ainuttakaan syytä haukkua lapsia tai miestä, vika oli minussa. Meillä oli jopa hauskaa, niinkuin itsekin totesit, että pelaatte ja vietätte muutenkin aikaa ja jopa pidät siitä. Niin minäkin aikani. Ja kyllä, tiesin miehen lapsista heti. Ja kyllä, luulin, että pystyisin siihen ja kyllä sumutin itseäni pitkään. Toisen lapsiin ei vaan kiinny niinkuin omiin, jopa siskonpoikani on minulle rakkaampi kuin miehen lapset ikinä. Kai veri on vettä sakeampaa. Minä yritin pitkään yli 6 vuotta sopeutua, aluksi oli helpompaa ja näin jälkikäteen olen varmistunut myös siitä, että minulla oli myös näyttämisen tarvetta, että kyllä minä ja minun luonteellani tästä selvitään. Vuosien mittaan lasten läsnäolo vain alkoi melkein kuvottamaan. Lasten äiti ei ollut mitenkään ongelma, ei ollut niitäkään vaikeuksia vaan tosi asillisesti mies ja ex hoitivat tapaamiset. Mutta kun ei niin ei loppujen lopuksi pystynyt. Kyllä ne vaan muistuttaa menneestä. Aivan eri asia suunnitella perhettä jonkun kanssa, jolla ei vielä ole valmista pakettia. Mietin silloin, että (jonkun mielestä nyt lapsellista), mutta haluan mennä esim synnytykseen miehen kanssa jolle myös kokemus on ensimmäinen, ei kolmas, yhtä uutta ja ihanaa kuin minullekin. Silloin ainakin lapset ovat muistutus menneestä, ei sitä tunnetta, joka on jo koettu voi kokea uudelleen vaikka kuinka yhteistä lastakin suunniteltaisiin. Miehellähän on jo kokemusta perhe-elämästä, eikö se muka muistuta. Tiedän ainakin mitä tarkoitat. Myönnän olleeni jopa mustasukkainen kaikille ja kaikesta! Eikä todellakaan ole itsekästä haluta elää elämää, jossa todella on sisäinen rauha. Olen nyt naimisissa miehen kanssa, jolla ei ole lapsia. Yhteistä kovin toivotaan. Jos olin itsekäs niin sitten olin. En ainakaan voinut pidempään huijata itseäni enkä myöskään muita. Se olisi tullut jossakin vaiheessa esiin ja rumasti. Sisällä on rauha, että olen oikeassa paikassa, oikean ihmisen kanssa. Toivottavasti pian perheenä. Mieti tarkkaan mihin olet valmis vain rakkauden takia. Muista myös itsesi, se ei ole itsekkyyttä vaan tervettä järkeä! Kaikki ei ole kaikille eikä kokeilematta tiedä, mutta niin tutun kuuloista jos nyt epäilet että se paremmaksi muuttuisi. Minulle ei niin käynyt. Nyt on hyvä. Tsemppiä!
- Itsekäskans
En jaksanut lukea koko ketjua, siksi en tiedä minkä ikäisiä lapset ovat. Onko kauan odottaa kun lapset kasvavat ja muuttava omiin asuntoihinsa? Miehelläni on toinen ihan tavallinen, häntä tapaan jos on asiaa, mutta toinen on ihan kusipää, hänet vain tipautin elämästäni, enkä tapaa lainkaan. Mieheni on surullinen mutta ymmärtää minua. Jos mies vaatisi muuta niin siitä vaan tyttärensä kanssa elämään. Ei ole vielä lähtenyt. Kertomatta typerän tyttären käytöksestä minua kohtaan katson että olen ratkaisuni ansainnut. Halua vain mieheni, en hänen lapsiaan. Toki mieheni saa heitä tavata ihan niin usein kuin tahtoo, menevät vain muualle kuin sinne missä minä asun.
- Hpt
Jätä tuo mies ja ota itsellesi lapseton mies. Sellaisiakin löytyy.
- jk
tee se
- Erittäin hämmästnyt
Ajattele vähän! Jos sillä mies ystävälläsi on tyttö ja tarvitsee murrosiässä aikuisen naisen apua nii sinä voit häntä autaa kun murrosikäiset tytöt eivät kehtaa kaikkia aisoita kertoa omalle äidille. Sinä olisit sille tytölle oikeanlainen apu, niin sinun kannattaa ottaa mies lapsineen päivineen vastaan. Jos on taas poika niin joka on erittäin kiinnostunut ATK:sta niin sitten kun sinulla tulee ongelma esim. tietokoneella niin pyydä poikaa auttamaan niin kyllä sen pitäisi koneen saada kuntoon. Jos sillä on molemmat tyttö ja poika niin silloin sinä voit jakaa murrosiässä olevalle tytölle neuvoja pojista ja muusta naisen elämään liittyvästä, ja poika auttaa sinua ATK:ssa.
- Ex-uusikko
Se ARKIELÄMÄ lapsiperheessä, UUSPERHEESSÄ on PIKKASEN eri asia, kun joku yksittäinen keskustelu sitten kun lapsi on murrosiässä ja EHKÄ kaipaa juttuseuraa. Tai EHKÄ saattaa tajuta jotain tietokoneista.
Sillä ei oo mitään tekemistä tollasten ns. pienten haavekuvahäivähdysten kanssa.
On se helppo miettiä, miten tollanen ja tollanen HETKI sen lapsen kanssa vois olla mukava. Mutta kun siinä vuosien varrella, yhdessä asuessa, on AIKA PALJON enemmän kun vaan noita yksittäisiä hetkiä, jolloin voit ehkä jutustella tytön kanssa mukavia.
Ja mä en nyt tarkota tätä mitenkään pahalla.
Mutta niiiiin monesti ihmisillä on tollasia "kivoja mielikuvia" siitä, millasta uusperhe-elämä on. Mutta kun se ei 99% tapauksista ole lähelläkään, ei, vaikka miten päin vääntyis siinä puolivanhemman roolissa.
Jos rakkaallasi on lapsia, valitset koko paketin kitisemättä tai et valitse.
Jos et valitse myös lapsia, häivyt ja nopeasti.- btckn
Olin aviossa naisen kanssa joka teki lasten elämästä erittäin vaikeaa, koska ei voinut sietää. Ongelmana oli se, että se tapahtui peitellen, kaksi eri ihmistä, silloin kun olin paikalla, ja silloin kun en ollut. Edessä enkeli, takana hirviö. Ainut oikea neuvo on hyväksyä lapset..jos sitä ei ole valmis tekemään, rakastuminen ja suhde täytyy jättää tapailuksi ilman lapsia.
- En jaksanut lukea
kaikkien kirjoituksia, mutta siitähuolimatta kehoittaisin, että jos
toisen osapuolen lapsen häiritsevät, niin on parempi, ettei edes
yritä parisuhteeseen miehen kanssa, jolla on lapsia.
HATTUA NOSTAN MIEHELLE, JOLLE LAPSET OVAT
ETUSIJALLA JA KEHOITAN ODOTTAMAAN SELLAISTA
NAISTA, JOLLA ON ÄIDINTUNTEET KOHDALLAAN -
SAMOINKUIN NAISELLE !!!!!!!!!!!!
LIIAN PALJON ON IHMISIÄ, JOILLE LAPSET EIVÄT
MERKITSE MITÄÄN....NYKYAJAN TYPERIÄ JA
VASTUUTTOMIA IHMISIÄ. KEHOITTIAISIN ODOTTAMAAN
SELLAISTA PARTNERIA, JOKA VÄLITTÄÄ MYÖSKIN
LAPSISTASI !!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!
INHOTTAVAA LUKEA TUOLLAISISTA IHMISISTÄ,
JOTKA EIVÄT VÄLITÄ LAPSISTA MITÄÄN JA JOITA
VAIVAA VAIN OMA NAUTINTO JA JUHLIMINEN !!!!!!!!- HIENO KANNANOTTO!
Hieno kannanotto, "En jaksanut lukea"!
- lissu joutais kuolla
Vittu mik'ä valopää. Älä huuda äläkä kehu omia kirjoituksiasi, helvetin idiootti
- Kaikkea kuuleekin
Mitkä äidin tunteet? Kenenkään muun ei tule olla lapsille äiti kuin lasten äidin eikä edes pyrkiä sille paikalle. Toisten lapsille tulee olla turvallinen ja rakastava aikuinen.
Voi hellanlettu sentään. Onhan se metritavara sentään ihan kivaa ja tiesit, että joku muukun on sitä saanut. onko tuota maailmalle pakko huutaa - ja huolehdi itse ehkäisystäsi, että taasSEURAAVAN tarvitse itkeä
- Ex-uus
Joku isä täällä kirjoitti, miten olisi mukavaa jos uusi avopuoliso kertoisi tunteistaan. Sekin olisi IHANTEELLISTA, mutta taas, 99% tapauksista, jos uusi puoliso sanoo, että "minua ahdistaa lapsesi, vaikken niin haluaisikaan tuntea", kääntyykin homma yhtäkkiä niin, että avopuoliso VIHAA MIEHEN LAPSIA!
Eli rakentavassa hengessä ei voi keskustella.
Yritä siinä sitten sinnitellä, kun ystävät on ydinperheellisiä, eikä mitenkään käsitä ahdistustasi, ja miehesi menee puolustuskannalle. Vaikeaa on olla puolivanhemman kengissä!
Jos sanot tälle miehelle (käytän nyt esimerkkinä miestä, käy kumminkin päin!), että hänen lapsensa tekee sitä tai tätä väärin, (esim levittää sotkuja, ei siivoa, ei tottele, käyttää rumaa kieltä, mitä nyt yleensä lapset/teinit saattaakaan "töpeksiä") tulee taas puolustuskanta päälle ja keskustelu on täysin turhaa.
Monesti neuvotaan vanhempipuolta vääntymään ja tekemään sitä ja tätä.
Tottakai pitääkin osata joustaa. MUTTA. YLEENSÄ suurimmat ja tärkeimmät muutokset lähtee uusperheen BIOVANHEMMISTA.
Siinä on vanhempipuolen ihan turha sinnitellä, jos biovanhemmat vesittää kaiken, eikä kuuntele vanhempipuolta, tai ylipäänsä ole samalla linjalla vanhempipuolen kanssa. Ne tärkeimmät langat on niillä vanhemmilla.- yks vaa
joka sana asiaa,itte paininu tismalleen samojen asioiden kans vuosi,ns vihaan lapsia,en tajua etuja ja kaiken kukkuraksi syytetään vielä että yritän myös saada eukon vihaamaan lapsia...tää on just sitä ku vedetään pipo syvälle päähä eikä suostuta näkee et täs touhus on jotai pielessä,täydellinen kommunikaatio katkos ja vastapuoli onkii puheista vain ne kohdat joissa vähänki haiskahtaa negatiivinen asenne pikku kullannuppuja kohtaan ja älytön puolustuskanta päälle vaikka tietää olevansa väärässä..se vaan on niin että emo suojelee pentujaan,luonnollista mutta ihmiseltä helvetin tyhmää kun muka halutaan olla yhdes mut eväät sen toteutumiseen on olemattomat.pitäis olla semmonen halinalle joka panee tarvittaes ja auttaa joka asias mut ei sais tuntee mitään,hymyssäsuin eteenpäin väkisin..ja lähes jokanen perheessä asuva lyö kapuloita rattaisiin,ja hymyä vaan.ps.en edelleenkää ketään vihaa,ei vaa jaksa.
- YH-isä_Tovin aikaa
Haista paska!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!
- hyväksyvä
Jos nyt on noin vaikeeta ihmettelyyn herää miks itket valintahan on sun ,mut olen ylpeä kaikkien isien vuoksi jotka tykkää lapsistaan ja eivät anna uusien suhteitten sotkea sitä . 1 yhteinen ja 2 aikaisemmasta liitosta 33v nykyisessä onnelisessa yhdessä olossa.
- 3 lapsen yh-äippä
Minulla vastaanvanlainen kokemus toisinpäin kuin sinulla eli olen lasten kanssa elävä ja lapset tärkeintä mitä elämässä voi olla. Meillä on paljon vastoinkäymisiä itsestä riippumattomista syistä. Kohtasin vuosia sitten kivan miehen,joka vannoi ettei lapset este. Rakastuin häneen. Kuitenkin lapsista tuli kompastuskivi. Ensimmäisen vuoden ajan hän yritti ja oli paljon kanssamme. Lapsetkin tykästyi kovasti häneen. sitten kuin pala kerrallaan kaikki hiipui. Hän olisi halunnut vain minut ja se satutti ja meillä oli kovia riitoja sekä eroja toisensa jälkeen. Hän ei kuitenkaan jättänyt minua rauhaan vaan aina vaan yritti takaisin ja toistamiseen lapset oli esteenä. Monet menneet vuodeet tapailimme vain kuin lapset isällään.Vain satunnaisesti hän poikkesi niin,että lapset näki hänet. Hän kyllä lupaili kaikkea. Humalassa myönsi ettei jaksa lapsiani. Nyt en enää halua jatkaa kanssaan ja suhde kariutui jo jokin aika sitten. Tosin mies kokee toisin eikä luovuta. Lapset ovat liian arvokkaita sellaiseen suhteeseen ja koen,että menetän kasvoni kaikkien ihmisten sekä ystävieni edessä jos jatkaisin.Lisäksi rikon itseni. Minusta ainut keino seurustella sellaisen ihmisen kanssa jolla lapsia on se,että hyväksyy koko paketin. Tulee rakastaa toista niin paljon,että hyväksyy hänen menneisyytensä, arvostaa sitä mitä häneen kuuluu ja joustaa myös kumppanin asioiden edessä. Lapset on sellainen asia mitä ei voi työntää taustalle. Ne kasvaa ja oppii ymmärtämään asioita. Heistä tulee teinejä,silloin he käsittelevät asioita. He ei enää hyväksy jos heitä ei oikeasti hyväksytä. Nyt olen tutustunut ihmiseen,joka hyväksyy koko pakettini ja todella välittää minusta kaikkineni ongelmineni myös. Mutta nyt minulla ongelma siihen todelliseen läheisyyteen. Ei ole helppoa...onkohan kellään niin,että koko paketti toimisi. Ovatko jotkut suhteessa jossa vain tapailevat toista ilman lapsia? se kuulostaa niin julmalta..
- 3 lapsen yh-äippä
Piti vielä lisätä edelliseen kirjoitukseeni,että minulle tuli tunne,että mies halusi vain rusinat pullasta.Ei lapsia eikä vastuuta .Niin monet läheisetkin kuvasivat vaan mikä riivaa sellaista miestä,joka ei jätä rauhaan vaikka kuinka miljoonia kertoja hänelle selvitän sen mitä minä haluan ja kuinka koen lapseni yms... hän ei noteeraa lainkaan ..ei sitäkään,että olemme eronneet. Hän tuhosi jo yhden ihmissuhteenikin,kun olin tutustunut kivaan mieheen,joka olisi halunnut koko paketin. Perättömiä lupauksia jne. Taas kuitenkin lapset oli esteenä...lapset oli esteenä jopa hänen vanhemmilleen. Kunpa ihmiset tiedostaisivat jo heti tutustuessaan,että tuolla ihmisellä on lapsia... joko hyväksyn paketin tai jos en kykene niin kunnioitan sitä ja poistun.
- minä
Olen itse nainen jolla ei ollut lapsia miehellä 2 tyttöä aikaisemmasta liitosta sit 1tuli yhteinen.mut olemme kaikki oikein hyvissä väleissä tunnen itseni hyväksytys myös mieheni tyttöjen oman perheitteinsä ja lapsien parissa,ja toivon kaikkien isien pitää lapset etuosana koska ei lapsen kuulu olla välikapula aikuisten itsekkäissä maailmassa.
- Ymmärrys,,,
minä kirjoitti:
Olen itse nainen jolla ei ollut lapsia miehellä 2 tyttöä aikaisemmasta liitosta sit 1tuli yhteinen.mut olemme kaikki oikein hyvissä väleissä tunnen itseni hyväksytys myös mieheni tyttöjen oman perheitteinsä ja lapsien parissa,ja toivon kaikkien isien pitää lapset etuosana koska ei lapsen kuulu olla välikapula aikuisten itsekkäissä maailmassa.
Tuttu tunne.. Ymmärrän.. Helpompaa jnkv on jos MOLEMMILLA on jo lapsia. Siltikään en rakasta toisen muijan lapsia, eihän ne mun ole. Ärsyttää että toinen muistuttaa äitiään enemmän ku isäänsä. Näemme useimmiten kun lapset ovat muualla. Välillä mietin minäkin että v tuun koko mies kersoineen, siinä ne roikkuu vielä hamaan hautaan asti. Itse en alkaisi vakavaan suhteeseen jossa toisella on jo lapsia, mutta itsellä ei. Tai sitten miehen pitää olla MAHTAVA eikä pitemmän päälle kukaan ole niin mahtava, että tossaiseen kuvioon suostuisin. Ja mininkä te suostutte:ukko häipyy exn luokse joulua viettämään???huh huh, kenkää antaisin
- ---
Ymmärrys,,, kirjoitti:
Tuttu tunne.. Ymmärrän.. Helpompaa jnkv on jos MOLEMMILLA on jo lapsia. Siltikään en rakasta toisen muijan lapsia, eihän ne mun ole. Ärsyttää että toinen muistuttaa äitiään enemmän ku isäänsä. Näemme useimmiten kun lapset ovat muualla. Välillä mietin minäkin että v tuun koko mies kersoineen, siinä ne roikkuu vielä hamaan hautaan asti. Itse en alkaisi vakavaan suhteeseen jossa toisella on jo lapsia, mutta itsellä ei. Tai sitten miehen pitää olla MAHTAVA eikä pitemmän päälle kukaan ole niin mahtava, että tossaiseen kuvioon suostuisin. Ja mininkä te suostutte:ukko häipyy exn luokse joulua viettämään???huh huh, kenkää antaisin
"Ja mininkä te suostutte:ukko häipyy exn luokse joulua viettämään??"
Kyllä sellainen kuvio on kieltämättä sairas, että mies menisi exälleen joulun viettoon. Se ei mene minulla ymmärrykseen, että miten kukaan voi sellaiseen suostua...
Miehen lapset ovat joka toinen joulu meillä, joka toinen äidillään. Näin ollaan menty jo vuosia. Ei mies ole koskaan exälleen mennyt, ei jouluksi eikä muutenkaan. Miehellä ja minulla on myös yhteisiä lapsia, olisihan tuo sairasta että minä viettäisin joulua yhteisten lastemme kanssa ja mies exän kanssa!
Kyllähän se on niin, että Itsekkään äitipuolen ajatuksia ymmärtää vain ihminen, joka on käynyt saman asian läpi. Ärsyttää nuo haukkujat ja nimittelijät ja neuvojat, että vaihda mieheen, jolla ei ole lapsia. Kun se olisikin aina niin helppoa. Minäkin rakastuin lähes 30 vuotta sitten mieheen, jolla oli 5 ja 9 v. tytöt. Avioero oli miehellä riitaisi. Lapset olivat meillä alkuun joka toinen viikonloppu, aina. Minulta ei koskaan kysyttä, sopiko se minulle. Exä suurinpiirtein lateli pöytään ehdot ja aikataulut ja muut. Rahaakin tarvittiin milloin mihinkin ja sitähän he saivat kun vaan ilkesivät pyytää. Kyllä minulla oli paha mieli monta kertaa. Voisiko sen sanoa vaikka niin, että meillä ei ollut ns. omaa elämää. Miehen lapset menivät aina minun edelle. No, ehkä olin tyhmä kun suostuin kaikkeen, en koskaan hennonnut sanoa miehelle, että minulle ei joku asia käy. AINA oli ensin miehen lapset. Lomatkin piti exälle ilmoittaa hyvissä ajoin ja piti tietää, mitkä viikot lapset on meillä ja sitä rataa. Seitsemän ensimmäistä jouluaattoakin mies oli exänsä ja lastensa luona, ettei nyt vaan tytöille tulisi paha mieli. Minun mies taisi kyllä olla ääliö, olen ajatellut jälkeenpäin. Tai ehkä se ääliö olin minä, kun nielin kaiken mukisematta. Ehkä olisi pitänyt joskus sanoa, että nyt ei käy lasten tulo, että teemme jotain kahdestaan yhdessä. Ajattelin joskus että eihän tämä kestä ikuisuutta, eikä tietysti kestänytkään. Nythän nämä lapset ovat jo aikuisia ja heillä on jo lapsia. Matkan varrella on ollut kuitenkin kaikenlaista ja olen monta monta kertaa kahdehtinut niitä pareja joilla ei ole lapsia entisestä elämästä mukana kuvioissa. Voin sanoa, että en ole koskaan ollut lämpimissä väleissä mieheni lasten kanssa. Toimeen on kuitenkin tultu. Enkä ole koskaan ajatellut että olisin heille äitipuoli. Olen vaan heidän isänsä uusi vaimo. Aika muuttaa asioita mutta kyllähän he ovat kuvioissa mukana koko elämän ajan.
Meillä on kaksi yhteistä lasta ja heillä on hyvät välit miehen lapsiin vaikka näkevätkin harvoin kun asuvat eri paikkakunnalla.
Melkein voisi neuvoa, että kokeilkaa yhteiselämää. Mutta pelättävissä on, että kakenlaista kränää tulee lasten takia. Itse olen kokenut sen niin, että jouduin jakamaan mieheni ja ehkä katkeruus jäi siitä, että minä olin aina se, joka jäin toiseksi, aina. Eikähän multa edes koskaan kysyttä, sopiko minulle joku vai ei, se vain oli sovittava. Jälkeenpäin ajatellen, olin tyhmä monta kertaa mutta ehkä ajattelin niin etten voi rajoittaa mieheni ja hänen lastensa tapaamisia.
Nämä eivät ole helppoja asioita ja kuten alussa sanoin, näitä ei ymmärrä sellainen ihminen, jolla ei ole kokemusta tällaisesta.
Minä ymmärrän kyllä ajatuksesi aivan täysin. Ja olen puolellasi. Tilanteesi ei ole helppo. Rakastat miestä mutta pelkäät, että joudut hänet jakamaan. Niin sinä joudut, sille ei voi mitään. Välillä iskee sitten mustasukkaisuus tai vastaava. Voimia sinulle.- ruutulippu
Hyvä, että joku kirjoittaa aiheesta: vkonloppu isistä lapsineen..yh-äidit saa mennen tullen arvostelua ja isät lilluu siel jossain taustalla..jos ollenkaan.
Seurustelin myös miehen kanssa, jolla samanikäinen poika kuin minulla..Pojan äiti työnsi joka vkonloppu pojan isälleen ja kaikki lomat..Äiti itse heilasteli uuden miehen kanssa täysin rauhassa.(Poika ei kuulemma hyväksynyt äidin uutta miesystävää..) No, ei sitten hyväksynyt minuakaan tai poikaani..ja joka ainut vkonloppu samaa p as kaa...Raivokohtauksia ja aivan sairaita tarinoita milloin mistäkin..Töni ja löi poikaani aina kun silmä vältti..Syytti ja valehteli minusta ja isänsä uskoi, ihan naurettavissa asioissa..(kuten "toi ei antanu mulle leipää"..)..Tuli silmilleni pojan nähden muka puolustaen lastaan..Siis mitä?? Oli pakko ottaa taukoja aika ajoin tapaamisiimme..Hirvittävän itsekäs isä ja aina oma poika etusijalla..minun 2v nuorempi poika sai tyytyä heidän tahtoon ja tapoihin..Loppu hyvin kaikki hyvin..Otin ja lähdin lopullisesti suhteesta. (emme asuneet onneksi yhdessä).Eikä ole ikävä.Vaikka kiinnyin ajan kanssa tuohon ärsyttävään lapseen..Lapsikin alkoi hyväksyä meidät, mutta en enää löytänyt arvostusta mieheen..Aikuisen on osattava olla tasa-arvoinen lasten suhteen, oli ne sitten omia tai toisten...Ja aikuisen on osattava/kyettävä tunnistaa omat voimavarat eli aloittaja tekee oikein pohtiessaan rehellisesti kykyään sietää toisten lapsia.Kaikki ei halua lapsia edes itselleen, ei omia eikä adoptoituja. Mielestäni ihmisen ei ole mikään pakko pitää lapsista, saati haluta omia sellaisia. Se on lähinnä yhteiskunnan saatetta, poljentoa samaan muottiin. Kas on 'normaalia' saada lapsia tietyssä iässä, kaikki kun on normalisoitua nykyään.
Tämähän ei johda muuhun kuin siihen että ihminen omana persoonana katoaa.
Eikös ihmisen elo ole alunperin värkätty henkilökohtaisesti elettäväksi - jopa nautittavaksi !
Yhtään en kumppanisi tarpeita kommentoi sen kummemmin.
Pidäpääsi ja häntä korkealla, onhan meillä kesä ja kärpäset :)- Ouh
"Paketti" on todella naurettava ilmaisu. Jos olet eronnut niin on on oltava muitakin mahdollisuuksia. Osta puutarhajyrsin niin saat paketissa vuoden kukkasipulit ja ilmalämpöpumpun...
Kyllä meillä mahdollisuuksia on kunhan me vanhemmat vaan ollan valmiita niitä rakentamaan. Kaksi kämppää ja sovitut viikonloput. Uusiokumppanista ystäviä ei äiti/isäpuolia. Näillä ohjeillla tuli mun lapsista maistereita :-)- Ouh
Ai niin ja uhohdin kertoa että kaikille paljon rakkautta, naurua ja hassutelua. Isovahemmat ja serkut. Niistä hyvä elämä rakennetaan.
- jepsdfg
Ouh kirjoitti:
Ai niin ja uhohdin kertoa että kaikille paljon rakkautta, naurua ja hassutelua. Isovahemmat ja serkut. Niistä hyvä elämä rakennetaan.
Paitsi sitä rakkautta ei voi väkisin vääntää.
Ennemminkin naurua, hassuttelua, SÄÄNNÖT, johdonmukaisuus, TASAVERTAISUUS. Aikuiset on aikuisia, lapset lapsia perheessä. Välittämistä.
- Hae lapseton mies!
Hae lapseton mies!
- ugiuggiu
pelottaako ajatus omista lapsista? mä luulen että jossain vaihees sulle tulee vaihe että haluat omia lapsia ja ajatus on fantastinen,lapset on elämän valo ja seuraava sukupolvi,ei niiden pitäis olla mikää taakka niskassa :D omassa kokemuksessa ne on ollu taakka mutta silti ajattelen et ne on sentään niin tärkeitä.
- kauris75
meillä on toisin päin miulla lapsi ja miehellä ei , asenne kysymys sekin on miiten suhtautuu , olemme olleet 1,5v yhessä ja hyvin on sujunut kaikki ei oo ongelmia.
- KasVattaJa
Aikuiset ihmiset täällä valittavat, kun elämä ei mene niin kuin haluaa ja joutuu toisten lapsiakin vielä katsomaan. Miettikääpä kuinka moni lapsi joutuu elämänsä aikana tuohon uusioperhetilanteeseen ja aikuiset vaativat sopeutumaan.
Monesti tilannetta on verrattu siihen, että puoliso tuo uuden kumppanin kotiin ja vaatii toista puolisoa ottamaan iloinen hymy naamalla vastaan - kuinka moni aikuinen suostuisi??? Lapsia kuitenkin vaaditaan sopeutumaan.
Ei elämä ole pelkkää "mullaonkivaa" vaan siinä on monenlaisia mutkia ja erilaisia ihmissuhteita, jotka kasvattavat. Etenkin tänä päivänä tämä kaikkimullenytheti-narsismikulttuuri on voimissaan ja nämäkin viestit siitä kertovat paljon. "Kun mullei oo kivaa ja ne uusiperheen kakarat on perseestä" - asenne vallitsee aikuisilla ihan järkyttävän paljon näissäkin kirjoituksissa. Ja sitten vielä ihmetellään, miksi lapset voivat niin pahoin...
Omassa työssäni näitä lapsia ja nuoria joutuu ihan liian paljon kohtaamaan. Usein moni ongelma olisi vältetty sillä, että aikuiset osaisivat käyttäytyä vanhempina vastuullisesti ja ottaa huomioon myös muiden, etenkin lasten tunteet. Ei mitään avaruusgeometriaa vaan inhimillisiä perustaitoja jotka ovat kyllä monelta tämän päivän aikuisilta ihan hukassa! - Yritän olla ihminen
Ole Aikuinen...pyydän luovuta jos sinun pitää kysyä tuota tälläisessa foorumissa ...ole kiltti ja jatka omaa elämääsi eteenpäin...Kaikkea hyvää sinulle mutta jatka eteenpäin...
- PupuTupuna,
Onhan meitä miehiä tarjolla ilman lapsia, turhaan iniset yleisillä palstoilla. Tai oliko keksitty juttu taas täällä, niitähän on viljalti.
mikäs on tilanne tänään?
olen itse ollut lähestulkoon samanlaisessa tilanteessa
on vain kaksi vaihtoehtoa....mitä mitse ajattelet- Äitipuoli vei isäni
Sori mut lapsilla on oikeus isäänsä koko isän loppuelämän ajan. 18-v EI OLE SAMA ASIA KUIN AIKUINEN. Harva 18-vuotias oikeasti pärjää ilman vanhempiaan mutta valitettavan moni pakotetaan pärjäämään. Lapset on osa isänsä elämää aina ja varsinkin varhaisaikuisuudessakin kun tulee itsenäistymisen haasteet. Siinä tilanteessakaan ei puoliso saisi tulla tielle.
Itse yritin samaa asiaa, naisen kanssa jolla ei ole lapsia. Ei tullut mitään-
7 vuotta turhaan. Nyt onneksi pääsin siitäkin ämmästä eroon. Ainainen tappelu omasta tyttärestä loppui ja saa rauhassa puhua muidenkin ihmisten kanssa, ilman jatkuvaa mustasukkaisuutta.
Jos joskus vielä naisen otan. Niin en ainakaan yli kolmekymppistä lapsetonta.
Nillä yleensä kun on tuo vietti omistamiseen päin, kun ei ole tarvinnut välittää kun omastta ulkonäöstä :)!- Simppeli jako
Parhaiten menee,kun pitää yh:t hoitoina ja lapsettomat mahdollisina tulevina kumppaneina.Aina ei voi tietty voittaa,mutta miksi hävitä tahallaan?
- vanha ja lapseton
Uusiosuhteissa on kai ihan sääntö, että toisen lapsia ei ainakaan heti voi täysin rinnoin rakastaa. Minunkin miesystävälläni on ihan kivoja lapsia ja lapsenlapsia, mutta vaikka heidän isänsä on minusta aivan ihana, he ovat enemmän äitinsä kaltaisia. Olemme eri aallonpituuksilla täysin. Minua suututtaa se, että aikuinen poika lypsää vanhalta isältään tuhansia ja tuhansia elämiseensä, vaikka itse on töissä. Tytärkin on tylsä, keskivertopulliainen, ja valittaa, kun minä olen niin pidättyväinen. Hän kun nyt vaan ei sytytä minua. Vaikka ihan leppoisa ihminen onkin, ei vaan mikään älykkö.
Haluan silti yrittää. Ehkä välit lapsiin kehittyvät vähitellen, jos sille antaa aikaa. Heillä on ihan hyvät välit äitiinsäkin, joka on ihan fiksu ihminen. En tunne ottavani äitipuolen roolia, olen vain heidän isänsä mahdollinen uusi kumppani. Niin, olen ainut, jolla ei ole lapsia. Olen iloinen, ettei minulla ole lapsia. Tavallaan voisi olla ihan kiva, että lähipiirissä olisi pikkulapsia ilman, että itse on tarvinnut tehdä niitä. Tunnen, että suhteiden kehittyminen riippuu eniten minusta. Lapset tuskin muuttuvat kovin paljon. Minussa on aineksia muuttumaan jatkuvasti. Olen toiveikas.
Toivotas onnea sinulle. Kyllä se siitä. Älä odota itseltäsi liikaa. Anna aikaa tunteillesi. Koe tunteet, ole rehellinen itsellesi. Tunteitaan ei voi pakottaa, mutta käyttäytymistään voi, kuten olet huomannut. - sfdgfd
En taida oikein ymmärtää aloittajan tekstin tarkoitusta.
Lapsethan tulee aina olemaan vanhemmille tärkeitä, ja parempi on kun siihen väliin ei mennä draamaa ja hämmennystä luomaan. Aloittajalla tuntuu olevan lapsenomainen käsitys lapsista isän kanssa: EIHÄN KUKAAN aikuinen nyt tosissaan voi alkaa kilpailemaan kumppanin huomiosta lasten kanssa. Kakkoseksihan siinä jää niin kuin kuuluukin. Aikuinen ulkopuolinen kyllä pärjää ilman kumppaniaan, lapset eivät pärjää ilman isää.- lastenlastenlapsi
Niimpä.Ensin on lapset,sitten lapset ja lastenlapset.
Niin että kannattaa harkita ajoissa.
jätä se...
- Valinnan vaikeus
Elin itse reilu 2v suhteessa, jossa miehellä oli 2 lasta ennestään. Aluksi en meinannut millään tottua ajatukseen... Asuimme jo yhdessä mieheni kanssa kun usein menin meidän makuuhuoneeseen "rauhottumaan", koska en tiennyt kuinka toimia kun lapset eivät totelleet ym. Monet päivät mietin, että voiko tällaisesta suhteesta tulla mitään? Lopulta päädyin ratkaisuun, että rakastan tätä miestä niin paljon, että mun täytyy opetella elämään myös lasten kanssa. Tunsin todella paljon vääryyttä lapsia kohtaan, koska he varmasti huomasivat myös tämän.
Olin itse ollut sinkku jonkun aikaa kun "päädyin" tähän suhteeseen. Olihan se iso muutos sinkkuelämästä äitipuoleksi. Ajan mittaan rakastuin lapsiin todella paljon. Lopulta jopa toivoin, että he olisivat useammin meillä kuin sen ajan mitä saimme heidän kanssaan olla. Tyttö jopa sanoi mulle usein, että olen hänelle ihan kuin äiti. Ihan kuin hänellä olisi kaksi äitiä. Silloin tiesin että kaikki tämä "taistelu" oli ollut sen arvoista. Valitettavasti lasten äiti teki meidän elämästä todella vaikeeta. Oli hyviä aikoja ja sitten oli taas niitä aikoja kun mistään sopimuksista ei pidetty kiinni. Olimme kuitenkin päättäneet mieheni kanssa, että emme luovu lapsista mistään hinnasta ja taistelimme jopa oikeudessa lasten huoltajuudesta. Ja lopulta saimme onneksi yhteishuoltajuuden.
Valitettavaa on se että se entinen puoliso tulee aina olemaan kuvioissa jollain tapaa. Meillä vielä pahimmalla mahdollisella tapaa, koska yritti estää meiltä kaiken mahdollisen ajan lasten kanssa. Mutta mustasukkainen en ollut tästä lasten äidistä. Miksi olisin ollut? Ilman häntä en olisi koskaan saanut tutustua näihin aivan ihaniin lapsiin. Valitettavasti meidän suhde päättyi mieheni kanssa lopulta ihan muista syistä. Mutta tänäkin päivänä kaipaan ja ajattelen noita lapsia, vaikka erosta on jo 3-4 v aikaa. Rehellisesti tuo "perheen äidin arki" on ehdottomasti ollut parasta aikaa elämässäni. Ja voin sanoa etten koskaan uskonut että voisin rakastaa toisen ihmisen lapsia ihan kuin omiani, mutta niin vain kävi. Kun erosimme mieheni kanssa, tuntui kuin olisin joutunut myös luopumaan "omista lapsistani" ja se oli kamalinta mitä mulle on koskaan tapahtunut. Se on ihan itsestä kiinni kuinka päättää elämänsä kanssa tehdä. Sinun täytyy miettiä rakastatko miestäsi koko sydämestäsi?! Ja oletko valmis rakastamaan myös noita lapsia? Jos et, niin parasta luopua siitä suhteesta, koska muuten teet todella väärin paitsi miestä, myös noita ihania lapsia kohtaan. Elämä on täynnä valintoja. - tuttujuttukin
Todellakin kannattaa lähteä tuosta tilanteesta menemään..ajan myötä tilanne vain pahenee lasten murrosiän yms vaikeuksien myötä. Lapset eivät saisi hallita ja terrorisoida suhdetta.
- Tarx
Ja olisihan ollut sellaisiakin miehiä, joilla ei ole ennestään lapsia.
- eronnut ei lapsista
jos et hyväksy lapsia voit myös unohtaa myös lasten isän lapset tarvii myös isää etkä sinä voi niitä eroittaa.luovuta hyvän sään aikana.
- Vastaus:
Kyllä se mieli voi muuttua, jos ei muuten niin psykiatrin avulla.
Luovuta ja elä omaa itsekästä elämääsi. Sen miehen tekemissä lapsissa ei ole palautusoikeutta, kuten sinussa. - Anne-Mirjami
Ymmärrän tunteitasi tosi hyvin. Se on kyllä niin, että jos ei ole mitään kokemusta lapsista niin vaikeaa se on. Ihmisten on hyvä arvostella tätä. Minulla oli kaksi kertaa ystävä, jolla oli lapsia. Toinen oli keski. Lapset olivat kauhean kärttyisiä ja toitottivat minulle heti alkuun: "Et sinä kuulu meidän perheeseen!" Ja niin lähdin - en tietenkään ollut muuttanut hänen kanssaan yhteen. En halunnut näitä ilkeästi suutaan soittavia elämääni. Joihinkin lapsiin voi todella kiintyä, mutta se tapahtuu ajan kanssa. Myöhemmällä iällä elämä ilman lapsia voi olla yksinäistä!
Seuraavalla ystävälläni oli yksi tytär, joka oli hyvin vaikea. Hänellä kaksi lasta. Joka ikinen päivä oltiin heidän kanssaan tekemisissä. Isällä pitkät puhelut tyttären kanssa ja viikon varrella ties montako muuta aktiviteettia tämän perheen kanssa. Koirien yhteisulkoiluttamisia tuntisotalla, yhteisiä retkiä lasten huvipuistoihin ja ties minne. Joka reissulla tuntikausien ostoksia lastenlapsille. Minun piti ryöstämällä ryöstää aikaa, että saisin omat ostokset hoidettua. Minun kohteilleni ei ollut koskaan sekuntiakaan aikaa eikä minun toivomuksiani edes kuunneltu. Tytär saneli kaiken ja mentiin vain hänen kohteisiinsa. Rumba oli ihan loputon. Koskaan en tiennyt mitä seuraava päivä toisi tullessaan, minulta ei kysytty mitään. Lopulta en tiennyt mitä roolia esitän tässä kuviossa - luultavasti en muuta kuin seuraneitiä. Olisi pitänyt tehdä kai työsopimus, olisin saanut sitten asianmukaiset korvaukset ja lomankin. Onneksi en ollut muuttanut yhteen - seuraukset olisivat olleet tuhoisat. Jos et ole muuttanut yhteen miehen kanssa, voit jatkaa - mutta tee se ilman mitään illuusioita. Joko hyväksyt tilanteen tai sitten et. Kaikkea ei voi saada. Mutta helppoa ei varsinkaan alku tule olemaan, koska ex on siellä taustalla aina jossain. Lomat olivat pahimmat. Lomallakin tytär oli mukana ulkomailla ja kaikissa kohteissa mukana. Tämän lapset tietenkin myös, joten mitään lomarauhaa ei tullut koskaan. Niinpä sitten lähdin - enkä ole katunut päivääkään. Jokainen, joka tässä kritisoi, miettiköön itse lähtisikö todella moiseen mukaan. - HurjatKriisit
...menin nuorena neitseena naimisiin ja sain ihanan tyton..no kuusi vuotta mies haukkui huoraksi ym hirveilla nimilla ja tein yksin kaikki tyot..ps sairautta oli jo silloin koska mies joutui myohemmin elakkeelle nuorena..no mika kamalinta han teki katalan tempun otti tyton plus kaiken muun minka sai irti ja laittoi minut syylliseksi eli elamani pahin kriisi..ei se siihen loppunut..mies loysi heti toisen eronneen naisen jolla oli kaksi lasta ja laittoi minun tyttaren tahan sekaperheeseen ..uusperhe..minut sysattiin ulkopuolelle ja alkoi se taistelu pitaa yhteytta haneen koska muutin toiseen kaupunkiin..olin yksin ja loukattu ja sain niin tarpeekseni naista eroista ja sekaperheista no olin vapaa mutta en pystynyt enaa rakastumaan ja yrittamaan uudelleen perhetta vaikka olin nuori..vasta 10v jalkeen uskalsin luottaa mieheen ja kun luotti uudelleen niin tama kamala asia ei ollut enaa mielessa joka paiva ..samalla lama ajan taistelun jalkeen en nahnyt enaa mitaan syyta olla Suomessa ja lahdin maapallon toiselle puolelle aurinkoon.. samalla tyttoni kun tuli 17v ikaiseksi niin meni naimisiin ja aloitti oman elaman siella Suomessa..uskon etta hanelle sekaperhe oli kova paikka koska ei halua edes puhua siita..Suomessa erot sekoittaa kaikkien elaman..hyva jos jaksaa..mina en jaksa sellaista enka jaksa rakastaa kaikkien lapsia ..joillekin se sopii mutta ei kaikille..minulla kaikki tama on takana pain ..asuin Turkissa vuoden ja siella ei erota kuten Suomessa..perheet ovat omissa karsinoissaan eika niita helposti menna rikkomaan..siella kaikki koko suku on mukana..no nainen ei ole vapaa tai siella ei ole sellaista vapautta ..kun tulin Australiaan..kaikki pain vastoin..naiset vapaita tosi vapaita taalla kuten Suomessa..en tieda jotenkin tykkasin kun Turkissa mies pitaa kurin paalla ja jarjestys..se on tarkeata muuten kaikki menee sekaisin ja karsitaan..asuin tavallisten ihmisten en turistien kanssa..turistimeno ei ole sita tavallista turkkilaista elamaa..
- leisku6
Ongelma on jäänyt ratkaisematta ja se on siirtynyt seuraavalle sukupolvelle. Todella surullista.
- leisku6
Jos haluat vain miehen niin vaihda miestä. On turha elää omassa haavemaailmassa tuossa kuviossa, mikäli et tunnusta todellisuutta.
Lasten olemassaolo vaati kaikilta aikuisilta kypsyyttä sitoutua aikuisuuteen suhteessa lapsiin ja siihen tosiseikkaan, että et kilpaile lapsien kanssa miehesi huomiosta. Te aikuisina olette lasten hyvivoinnista aina vastuussa - piste. Sinun tulee arvostaa miestäsi ja hänen lapsiaan - se on myös fakta, jos haluat, että suhteesi onnistuu tähän mieheen. Muuten olet vielä todella kypsymätön tasavertaiseen kypsään parisuhteeseen.
Symbioosi Toisen alistaminen vain itselle) on aina parisuhteen kuoleman tae, joten tee itsellesi selväksi, mitä elämältä todella haluat. Jos haluat itsellesi marionetin, jota voit hyppyyttää ja hyödyntää, miten haluat niin jää sinkuksi. Tulee mieleen narsistinen ajatusmaailma.
Jos taas haluat kypsyä ja kehittyä hyvään kestävään parisuhteeseen niin hyväksy todellisuus sellaisena kuin se on. Sinun ei tarvitse alkaa "viikonloppuäidiksi", mutta viikonloppuisin ja lasten läsnäollessa sinun pitää olla vastuullinen ja lapsia huomioiva aikuinen halusit tai et.
Lapset vaistoavat feikin ja se tulee myös tuhoamaan suhdettanne, mikäli et voi olla aidosti itse kehitystä ja kasvua tavoitteleva aikuinen.
Sinulla ja miehelläsi on aina oleva menneisyys ja se todellisuus, joka on muokannut teistä juuri sellaisen, joka nykyhetkessä olette.
Mikäli olet mustasukkainen miehesi menneisyydestä niin katso peiliin. Noin lapsenomaista ajatusta hautova on itsekeskeinen ja kypsymätön ihminen. Jos et vielä ole itse valmis tämän miehen tuomaan todellisuuteen niin tee molemmille palvelus ja luovu suhteesta. Jos taas väkisin ajatuksinesi jatkat niin tulee hetki, jolloin huomaat tehneesi väärän ratkaisun.
Toivon sinulle oikeaa valintaa. Keskustele asiasta, vaikka asia onkin kipeä, miehen kanssa ja tehkää selkeä ratkaisu. Lapset tarvitsevat molempia vanhempiaan. Sinun ei tarvitse olla kumpikaan, mutta vastuullinen aikuinen huomioi varsinkin lapset ja kaikki suhteelle läheiset ihmiset asiallisesti, teeskentelemättä ja avoimesti niin, että lapsikin voi luottaa todelliseen tunteeseen, joka vuorovaikutussuhteissa aina on. Toivottavasti tunne tuo turvaa ja vapautta olla lapsena oma itsensä, uskaltaa pyytää ja vastaanottaa huomiota ja apua, kun sitä tarvitsee pelkäämättä salattuja taustan vihaa. Vain aitoina ihminen voi olla onnellinen joten ole aito ja rehellinen niin itsellesi kuin muillekin. Jos et ole valmis niin odota sitä oikeaa. - JOT SILLEEN
Televisioista tulee juuri ohjelma Satuhäät. Siinä nuori nainen menee avioiliittoon miehen kanssa, jolla on SEITSEMÄN LASTA edellisestä avioliitosta!Ja lapset asuvat isän kanssa. Jot silleen. SINUN KANNATTAA ETSIÄ lapseton mies!
- asde_
satuhäät.. VMP!! ne tulee eroo vielä kuiteski
- oikujhygtfredws
Etsi itsellesi kaltaistasi seuraa, samanlainen erakko, narsisti peräkammarinpoika, jolta äitee on just kuallu
- munapussi
vaihda ukkoo apina!
- jk
kyllä
- joopajoo
Juu meneehän ne naimisiin vaikka ei ole lapsia ollenkaan..
Ja eroavat sitten kun on lapsia..
Satuhäät ja satuerot...se on sitä nykyajan vaaleanpunaista höttöä... - hhahahahah
Huvittavaa kun kokoajan toitotetaan, että "että sinun, iskän uusi puoliso, pitää kunnioittaa ja arvostaa miehen lapsia ja kohdella heitä hyvin ja tasavertaisesti ja olla uusi turvallinen aikuinen" ja blaa blaa blaa. Tätä pidetään itsestäänselvyytenä.
Mutta kukaan ei sano, että yhtälailla näiden lasten tulee arvostaa ja kunnioittaa ja kohdella inhimillisesti myös tätä isän uutta puolisoa. Tämän pitäisi päteä myös päinvastoin. Mutta ei. Lapset saavat käyttäytyä miten vain koska he ovat "erolapsia" ja heillä on ollut rankkaa, heitä täytyy ymmärtää, heille täytyy antaa aikaa, kaikesta huolimatta uuden puolison pitää olla se aikuinen ja ottaa aikuismaisesti kaikki paska vastaan ja mukisematta toimia näiden eroperhereppanoiden negatiivisten tunteiden tunkiona. KOSKA AIKUISET OVAT AIKUISIA JA LAPSET OVAT LAPSIA.
Paskat, sanon minä. Aikani elelin uusperhehelvetissä, jossa mieheni oli niin helkkarinmoinen tossukka, joka pelkäsi uhkailevaa ja tossuttavaa exäänsä ja joka koki niin suurta syyllisyyttä erosta, joka ei edes ollut hänen vikansa, että antoi lasten käyttäytyä niin törkeästi kuin halusivat. Exä piruili, uhkaili ja vielä tänäkin päivänä saan kylmiä väreitä ja oksennusta nousee kurkkuun kun ajattelenkin tuota. Samoin lasten kanssa, jotka kuin äitinsä kuvajaisina tulivat joka toinen viikko kotiimme rellestämään ja vittuilemaan minulle päin naamaa. Jopa mieheni äiti sanoi, että "kaikki johtuu vain siitä kun nämä pikkureppanat ovat joutuneet käymään läpi eron, heitä täytyy ymmärtää"!! Kauhulla mietin, mitä näistä lapsista joskus tulee. Heitä paapottiin ja hemmoteltiin ja lähes palkittiin huonosta käytöksestä, ja ajan myötä he oppivat tosissaan käyttämään sitä hyväkseen. Kaikki rajat katosivat kun heistä tuli eroperhereppanoita. Toisaalta, aivan sama minulle nyt.
Minä tuhlasin omasta elämästäni monta vuotta olemalla tuon perheen sylkykuppi. En ymmärrä, miksen lähtenyt aikaisemmin. Lähtöni oli elämäni paras päätös.
Ei enää koskaan miestä kierrätyksestä. jaahas.. taas tätä tekopyhää jankutusta kuinka rakastaa toisen lasta kuin omaa, ja pah! miten joku kehtaa olla noin tekopyhä! itse asun uusperheessä ja yhteen on otettu miehen lasten kanssa, mutta toimeen tullaan just sen verran kuin tarviiki, pitää olla myös itselle armollinen, kukaan ei ole taydellinen. silti voi olla onnellinen. ei kannata luovuttaa!
- sopeutumiskaudella
Itsekäs äitipuoli, ymmärrän täysin kirjoituksesi. Olen samankaltaisessa tilanteessa, miehellä kaksi lasta, iältään /- 10v. Olemme asuneet mieheni kanssa alle kaksi vuotta yhdessä ja seurustelleet vähän kauemmin. Tiesin lapsista alusta asti ja silloin lähes kauhistutti ajatus, että olen rakastunut mieheen jolla on lapsia. Lapset ovat meillä joka toinen viikonloppu ja lomilla useamminkin.
Lapset ovat mukavia ja hyväkäytöksisiä, eikä ongelmia ole ollut. Ennen kuin muutimme yhteen kävin itseni kanssa melkoisia taisteluita siitä haluanko todella ryhtyä tähän, mutta rakkaus mieheni kanssa on niin suuri, että päätimme ottaa sen askelen. En tiedä oletko puhunut miehesi kanssa miten sinä koet tilanteen? Itse suosittelisin juttelemaan, ei syytellen tai toista omien, vaan rakentavalla kannalla miten voisitte yhdessä helpottaa tilannetta. Jos mies sinua todella rakastaa ja näkee sinut mahdollisena elämänkumppaninaan, et sinä ole mikään kakkonen kuin ehkä symbolisesti. Tottakai miehen rakkaus lapsiaan kohtaan on ääretön ja niin sen pitääkin olla, ovathan lapset kuitenkin osa häntä, mutta jos sinä olet hänen elämänkumppaninsa, niin sinä olet ihmisenä yhtä arvokas kuin hänen lapsensa vaikka tuo rakkaus onkin erilaista.
Me olemme mieheni kanssa keskustelleet alusta asti kaikesta mahdollisesta liittyen lapsiin, parisuhteeseemme ja siihen miten saamme kokonaisuuden toimimaan. Mieheni ymmärtää, että ei minun tunteeni automaattisesti syty hänen lapsiaan (tai ketään muutakaan ihmistä) kohtaan. Haluaisin sydämestäni oppia rakastamaan tai edes pitämään paljon mieheni lapsista ja toki samalla toivon heidän tunteiltaan samaa minua kohtaan.
Oma suurin ongelmani taitaa lähinnä olla se, että en ole ollut kovinkaan paljon lasten kanssa tekemisissä, etenkään tyttölasten ja tunnen välillä oloni vaivautuneeksi kun en osaa välttämättä olla tarpeeksi luonteva. Nuoremman, pojan, kanssa osaan ehkä olla luontevammin, sillä siskollani ja yhdellä ystävälläni on samanikäisiä poikia ja olen tottunut sitä kautta sen ikäisiin poikiin.
Nyt olenkin yrittänyt yksitellen etsiä niitä asioita, jotka mieheni tyttäressä ärsyttävät tai muuten vain vaivaavat, jotta voisin ymmärtää häntä ja myös itseäni paremmin ja ehkä huomata joidenkin ärsyttävien asioiden heijastelevan vain omaa samankaltaista luonnettani. Esim. minua on ärsyttänyt todella paljon tytön pikkuvanha luonne. Vasta viime aikoina olen ymmärtänyt, että se kuuluu tytön ikään ja jos oikein muistelen niin taisin olla itsekin aikanaan vähän pikkuvanha. Sehän kertoo vain tytön halusta oppia ja näyttää, että hänkin jo tietää ja osaa, eikä minun tarvitse siitä ärsyyntyä.
Minustakin on ihan mukavaa välillä pelata ja touhuta porukalla yhdessä, mutta välillä tarvitsen omaa aikaa ja otan sen. Mieheni ymmärtää tämän täysin. Ehdin kuitenkin elää itsekseni melko pitkään ennen kuin tapasimme ja olen luonteeltani muutoinkin itsekseni viihtyvä, joten en näe mitään syytä yrittää muuttaa perusluonnettani antaakseni jatkuvan huomion lapsille, jota he tuskin edes kaipaavat. Ei siinä ole mitään itsekästä. Itsekästä olisi vain se, jos yrittäisin estää lasten meille tulon. Ymmärrän täysin että kun lapset ovat meillä (kuitenkin melko harvoin), heillä on "etusija" isäänsä ja mieheni huomioi myös minut silloin.
Eihän koskaan tiedä mitä tulevaisuus tuo tullessaan, voi olla että en tulekaan koskaan rakastamaan/välittämään tarpeeksi mieheni lapsista ja eroamme siksi tai ehkä jostain muusta syystä, mutta haluan ainakin yrittää. Mieheni on kaikkea sitä mitä olen aina elämänkumppanistani kaivannut. Tai ainakin lähes, eihän kukaan täydellinen ole, en minäkään. Kompromisseja joutuu aina tekemään. Punnitse niitä oikeasti hyviä asioita ja kun kerran ilmeisesti tulet hyvin toimeen miesystäväsi lasten kanssa, niin voihan se olla että ajan kanssa ärsyyntyminen vähenee ja lakkaakin olemasta. Eihän teidän tarvitse vielä yhteen muuttaa, mutta ehkä vasta se näyttäisi todellisen tilanteen kun asunto, jossa viettäisitte aikaa yhdessä, olisi myös sinun kotisi ja myös sinulla olisi enemmän sanavaltaa auktoriteettinä ja vastuullisena aikuisena. Äitejä emme tule ikinä olemaan miestemme lapsille, eikä meidän tarvitsekaan olla ja tuskinpa lasten oikea äiti sitä haluaisikaan.
Jos tilanne ei muutu tai etenkin jos se pahenee, niin koskaan ei ole liian myöhäistä tehdä muutoksia, mutta jos et edes kokeile, niin et voi tietää ja saatat luopua juuri siitä ihanasta miehestä jota jäät kaipaamaan. Tottahan se on, että kyllähän sitä varmasti lapsettoman ja hyvänkin miehen vielä näin yli kolmikymppisenäkin löytäisi, mutta itse teen mielummin pieniä kompromisseja kuin luovun erittäin hyvästä parisuhteestani.- Aikuisuus
Sopeutumiskaudella ja muutkin...
Samanlaisia tunteita, olen nyt vuoden aikana oppinut vähän rakastamaankin mieheni lapsia. miehelläni lapset ovat 14-21 (yötä ja päivää) kuukaudessa. Tästä näkökulmasta tuo kaksi viikonloppua kuusta tuntuu "naurettavan" vähänltä sopeutumiselta. Toki ymmärrän, että siihenkin on sopeutumisensa ja sopeutuminen saattaa viedä vielä pidempään, kun tavataan harvemmin. Minusta on tärkeää huomioida lapset, mutta myös yhtälailla pitää huolta, että aikuisille ja pieniä "omia" hetkiä siinä lomassa. Meillä aluksi lapset halusivat "imaista" minut aivan kokonaan ja tuntui, että lapsiviikoilla me vaan ehdimme nukkumaan vierekkäin muutaman tunnin. Nyt lapset ovat sopeutuneet ja malttavat leikkiä hetken keskenään tai kavereidensakin kanssa. On pitkälti aikuisista kiinni, kuinka arki etenee. Lapset eivät menetä mitään, vaikka vanhempi antaa jotain hetkiä välillä kumppanilleenkin. Lapsilla kuuluu olla myös "oma lastenmaailma", jossa aikuinen ei jatkuvasti toimi viihdyttäjänä ja "tuomarina". Aikuiselle on monesti vaikeaa osata "päästää irti" lapsistaan ja antaa heidän kehittyä ikänsä mukaisesti. Varsinkin, jos lapset ovat harvoin vanhemmallaan niin olen huomannut monen vanhemman kadehtivan lapset kiinnostusta ystäviinsä. Joinain päivinä lapsi touhuaa koko päivän kavereiden kanssa, pistäytyy vain syömässä ja saattaa illalla tulla halaamaa ennen nukkumaan menoa. Kovapaikka monelle yhteishuoltajalle tai kaksi viikonloppua kuussa vanhemmalle. Lapsella on kuitenkin oikeus myös ystäviinsä ja omaan elämäänsä. No nyt alkoi kyllä jo mennä aiheen vierestä. Näitä olen pohdiskellut erinäisiä eroja, avioliittoja sekä uusioperheitä seuratessani. Eläminen on jotenkin kaikin puolin kieroutunut nykyään. Aikuiset ovat lasten viihdyttäjiä. Aikuiset ovat mustasukkaisia lapsilleen. Juostaan pääkainalossa tapahtumasta ja viriketoiminnasta toiseen. Ollaan huolissaan siitä, että toisen vanhemman luona lapsella on hauskempaa tai ylipäätään hauskaa. Kamalaa jos lapsi tykkääkin "äiti- tai isäpuolestaan". Ihan käsittämätöntä. Eikö ole hyvä mikäli lapsella on hyvä olla uusioperheessä. Vanhemmat kilpailevat hauskuuttamalla lapsiaan: huvipuisto huvipuiston perään, roskaruokaa kiloittain, sirkusta, hohtokeilausta...näin lapsi tottuu jatkuvaan erikoiskohteluun eikä mikä tunnu enää miltään muulta kuin itsestään selvyydeltä. Eikö joskus voisi vain istua sylikkäin ja kuunnella lastaan. Vanhemmant pelkäävät elää tavallista arkea, koska lapsella on tuolloin tylsää ja ikävää tulla hänen luokseen. Mihin asti tässä maailmassa mennään? Ovatko aikuiset aikuisia vai lapsia. En tarkoita, ettei mitään erikoiskivaa saisi olla tai ettei aikuinen voisi leikkiä ja hassutella lapsen kanssa, välillä vaan tuntuu, että aikuinen on nykyään ihan sirkuspelle monen lapsen maailmassa ja kaiken lisäksi mustasukkainen lapsensa "omasta" maailmasta. Aikuiset olkaa lapsille turvallisia aikuisia, rohkaiskaa heitä itsenäistymään ei pellolla vaan rakkaudella...ja ikänsä mukaisesti. Tunnen kouluikäisiä lapsia, jotka eivät osaa pukea tai kaataa maitoa lasiin, kun vanhemmat tekevät sen päästäkseen helpommalla. Tosiaan aiheen vierestä, mutta ajatelkaa!
- olkaa aikuisia
Miksi te ihmiset ette yritä tosissanne , ettei tarvitsisi erota? Meilläkin on oltu aviossa 40v., riitoja pienempiä ja suurempia, mutta sillä periaatteella on menty, että kotia ei rikota. Asiat selvitetään ja huumoria avuksi.
Ettekö osaa hillitä itseänne? Pitääkö aina mennä sinne minne kulli näyttää?Ettekö keskustele, syö ja naura yhdessä? Kuvitteletteko että ruoho on vihreämpää aidan toisella puolen? Lapset on osa miehen elämää ja siihen sinun on tyytyminen.
Mitä sä valitat, olisit tyytyväinen kun ei ole ongelmia jälkikasvun kanssa. Suurin ongelma taitaa olla itselläsi.
Tuskin kukaan pyytää sinua rakastamaan ko. lapsia, mutta jos välität miehestä kannattaisi tutustua lapsiin lähemmin. Itse kun aikoinaan muutin yhteen miehen kanssa jolla oli 10 v lapsi, tein heti selväksi etten aio ruveta äidiksi, koska olin jo itse tehnyt kasvatustyön. Ystävystyin pojan kanssa ja silloin kun hän oli isän luona touhuttiin kaikkea kivaa kimpassa. Edelleen olen yhteydessä pojan kanssa vaikka isä on menneen talven lumia;)- ei äidin korvike
oikein.Jospa nämä "uudet" naiset tajuaisivat,etteivät ole äitejä näille lapsille joilla on omatkin äidit.Sama toisin päin koskien isiä.
Jos molemmat vanhemmat ovat lapsen elämässä,uusi nainen voi olla kaveri tai ystävä lapselle jos tämä on vielä lapsi eikä aikuinen joka osaa päättää. - jai jai jai jai
ei äidin korvike kirjoitti:
oikein.Jospa nämä "uudet" naiset tajuaisivat,etteivät ole äitejä näille lapsille joilla on omatkin äidit.Sama toisin päin koskien isiä.
Jos molemmat vanhemmat ovat lapsen elämässä,uusi nainen voi olla kaveri tai ystävä lapselle jos tämä on vielä lapsi eikä aikuinen joka osaa päättää.Ei ne tajuu, kun on erittäin katkera ihminen ja epätoivoinen, niin sitä haluu leikkiä äitiä kaikille.. hih... Kaikki lapset ei edes halua nähdä isän naisia, eikä olla missään tekemisissä, juuri tuommosein epätoivoisen jutua tähden.
- nannamascot
Kysymyshän on SINUN elämästäsi. Itsellänikään ei ole lapsia ja vaikka pidänkin lapsista , en haluaisi niitä aikuisena. Ymmärrän sinua niin hyvin ja mielestäni et ole itsekäs, jokainen päättää itse omista valinnoistaan ja kantaa niistä myös vastuun..,kieltämättä vaikea tilanne.
- n.on
Hyvä ,olkaa aikuisia , NÄIN ON . Miksi rupeatte seurustelemaan naiset sellaisen kanssa jolla on lapsia ,kun ette tykkää lapsista.oletteko niin mitättömiä ettette saa yksinäisiä miehiä pitää pakkautua miehelle vaikka perhe hajottaa kun muita ei saa.ÄLÄ VALITA olet tiennyt sen jo silloin kun aloit seurusteleen miehen kanssa.LAPSET YKKÖS ASIA TÄYTYY OLLA JOKAISELLA ÄLÄ SEKOITA NIIDEN ELÄMÄÄ.
- piupiupaupaupiupapau
lol oot vaa kade
- lähtis pois!!!!!
Mun miehen kersat on vallan ärsyttäviä, osaa ärsyttää joka pivä. Minä yritän onlla tosi kiva, enkä suutu helpolla,m utta nämä kersat ...nyt on vika vallan näissä pilalle hemmotelluissa tenavissa, ei jaksa ei... kasvais äkkii 18 v, vois heittää pihalle, tai lähtis opiskeleen vaikka inariin, yhtään emme kaipaisi heitä.
Olen yleensä kiltti ihminen, mutta jossain menee raja.. jos kersat ei kohta häviä, lähdenminä, mikä nyt on huono vaihtoehto, sillä mua ei ala ikäiset pois aja. Enkä oo kakaroita halunnu, omat lapset riittää. Miehen otin, mutta sivuosumat tuli kaupanpäälle. - JK
luovuta SUOSIOLLA
- huhuugg
Miten ihmiset voivat heti ensimmäiseksi ehdottaa eroa? Pitäisikö jättää mies, johon on rakastunut, koska ei pidä lapsista? En halua kuulostaa inhottavalta, mutta ei ihme, että avioerot (Suomessa) lisääntyvät, kun asenne on tämä. En usko, että aloittajalla on henkilökohtaisesti miehen lapsia vastaan yhtään mitään, vaan enemmänkin ajatus heistä ärsyttää ja ahdistaa.
Kannattaisi ensin puhua miehelle. Jos pystyisit eroamaan lasten takia, pystyt varmasti ottamaan asian puheeksikin. - exät hoitakaa lapsen
Jos miehenex osaisi kasvattaa lapset yhtä hyvin kuin me uudet miehen puolisot, ei meidän tarvitsisi enää kasvattaa ja komentaa miehen lapsia. En ymmärrä miski se ero ottaa niin koville, että ei jaksa omia lapsia. Miehellä on oma uusi perhe, ei hän jaksa huonosti kasvatettuja kersoja, vaikka onkin omia, enää ex vaimon kasvatuksen jäkeen paikata. Se kuuluu äidille, ei isälle.
- hifighpgofghdp
Mulla on sama tilanne nykyisen mieheni kanssa, mutta tämän lapsi on aivan suloinen ja todella hyvä käytöksinen.. lapsella ikää 2v. marraskuussa 3v. Itse tulen toimeen lapsen kanssa ja hyvin. Rakastan tätä kyseistä miestä ja pidän hänen lapsestaan ja lapsi tuntuu pitävän myös minusta, joten ongelmaa ei siis ole :) (mies siis näkee lastaan kerran kk)
Ennen seurustelua mies kertoi, että hänellä on lapsi aikaisemmasta suhteesta, mutta ei se minnuu kauheesti liikuttanu. Lapset on ihania ja joskus sitten itsellääkin varmasti sellainen. :) mutta ei varmaa nyt ainakaan viiteen vuoteen ole tulossa.. koulutkin alkamassa ja kaikki muutkin asiat elämässä pitää selvittää ensin.- Archie
Minä taas en tykkää lasteni miehistä, surkeita läskipäitä ja rasvapalloja.
- hzq
huvittaa ja säälittää nuo kommentit "älkää tehkö lapsia jos ette niitä voi hoitaa"
olisko teillä ehdotuksia mitä tehdä niille lapsille jotka nyt on jo tehty, useimmiten sillä hetkellä toimivan parisuhteen aikana. ei niitä tekemättömäksi saa vaikka parisuhde kaatuu! kannattas pikkusen ajatella ennenkun laukoo tollasia "totuuksia"... En nyt tiiä miten tohon muuten kommentoisin, mut voin omasta kokemuksesta kertoa, että se lapsihomma alkaa maistua erille kun niitä omia alkaa siunaantua. Tosin jos ei omia ikinä halua, niin se voi olla vaikeampaa sitten jos tuntuu nyt jo pahalta. Mulla oli ex-miehen kanssa "lapsipuoli" (vaikka puolitella ei saisi), ja alku oli tosi hankalaa.Mulla oli ihan samoja tuntemuksia kuin aloittajalla. Sitten kun jonkun vuoden päästä oma syntyi, asenne lapsia kohtaan muuttui. Tai ainakin itse koin niin että exän tyttärenkin kanssa oli helpompaa.
- shdklsfkdsjf
Olen seurustellut miehen kanssa vajaan vuoden, emme asu yhdessä. Itselleni on muodostumassa ongelmaksi miehen lapset, jotka asuvat äitinsä kanssa, mutta ovat myös isällään aika paljon. Mitään varsinaista ongelmaa ei pitäisi olla: lapset ovat mukavia ja tulemme hyvin toimeen. Itselläni kun ei lapsia ole, enkä ole koskaan niitä halunnutkaan, en vain totu ajatukseen, että he olisivat osa yhteistä elämäämme. Koska en ole tottunut lapsiin, minusta on suunnattoman rasittavaa olla miehen luona silloin, kun lapset ovat siinä. He tuntuvat ylimääräiseltä riipalta, jotka kaiken lisäksi muistuttavat miehen menneestä elämästä. Ajatus yhteen muuttamisesta tuntuu mahdottomalta.
Tiedän kyllä, ettei kannattaisi valittaa, monella on oikeasti vaikeaa puolison lasten kanssa. Tiedän myös, että tein tietoisen valinnan alkaessani seurustella miehen kanssa, jolla on lapsia. En vain arvannut, että siitä tulisi minulle näin vaikeaa. Ja kyllä, olen itsekäs, saa haukkua. Mutta haluaisin kuulla muiden kokemuksia vastaavasta tilanteesta. Voiko mieli tästä muuttua, vai pitäisikö luovuttaa suosiolla?Olen seurustellut miehen kanssa vajaan vuoden, emme asu yhdessä. Itselleni on muodostumassa ongelmaksi miehen lapset, jotka asuvat äitinsä kanssa, mutta ovat myös isällään aika paljon. Mitään varsinaista ongelmaa ei pitäisi olla: lapset ovat mukavia ja tulemme hyvin toimeen. Itselläni kun ei lapsia ole, enkä ole koskaan niitä halunnutkaan, en vain totu ajatukseen, että he olisivat osa yhteistä elämäämme. Koska en ole tottunut lapsiin, minusta on suunnattoman rasittavaa olla miehen luona silloin, kun lapset ovat siinä. He tuntuvat ylimääräiseltä riipalta, jotka kaiken lisäksi muistuttavat miehen menneestä elämästä. Ajatus yhteen muuttamisesta tuntuu mahdottomalta.
Tiedän kyllä, ettei kannattaisi valittaa, monella on oikeasti vaikeaa puolison lasten kanssa. Tiedän myös, että tein tietoisen valinnan alkaessani seurustella miehen kanssa, jolla on lapsia. En vain arvannut, että siitä tulisi minulle näin vaikeaa. Ja kyllä, olen itsekäs, saa haukkua. Mutta haluaisin kuulla muiden kokemuksia vastaavasta tilanteesta. Voiko mieli tästä muuttua, vai pitäisikö luovuttaa suosiolla?Olen seurustrsinaista ongelmaa ei pitäisi olla: lapset ovat mukavia ja tulemme hyvin toimeen. Itselläni kun ei lapsia ole, enkä ole koskaani seurustella miehen kanssa, jolla on lapsia. En vain arvannut, että siitä tulisi minulle näin vaikean kuulla muiden kok- ASDADSADSAFSADFGDSGJ
Olen seurustellut miehen kanssa vajaan vuoden, emme asu yhdessä. Itselleni on muodostumassa ongelmaksi miehen lapset, jotka asuvat äitinsä kanssa, mutta ovat myös isällään aika paljon. Mitään varsinaista ongelmaa ei pitäisi olla: lapset ovat mukavia ja tulemme hyvin toimeen. Itselläni kun ei lapsia ole, enkä ole koskaan niitä halunnutkaan, en vain totu ajatukseen, että he olisivat osa yhteistä elämäämme. Koska en ole tottunut lapsiin, minusta on suunnattoman rasittavaa olla miehen luona silloin, kun lapset ovat siinä. He tuntuvat ylimääräiseltä riipalta, jotka kaiken lisäksi muistuttavat miehen menneestä elämästä. Ajatus yhteen muuttamisesta tuntuu mahdottomalta.
Tiedän kyllä, ettei kannattaisi valittaa, monella on oikeasti vaikeaa puolison lasten kanssa. Tiedän myös, että tein tietoisen valinnan alkaessani seurustella miehen kanssa, jolla on lapsia. En vain arvannut, että siitä tulisi minulle näin vaikeaa. Ja kyllä, olen itsekäs, saa haukkua. Mutta haluaisin kuulla muiden kokemuksia vastaavasta tilanteesta. Voiko mieli tästä muuttua, vai pitäisikö luovuttaa suosiolla?Olen seurustellut miehen kanssa vajaan vuoden, emme asu yhdessä. Itselleni on muodostumassa ongelmaksi miehen lapset, jotka asuvat äitinsä kanssa, mutta ovat myös isällään aika paljon. Mitään varsinaista ongelmaa ei pitäisi olla: lapset ovat mukavia ja tulemme hyvin toimeen. Itselläni kun ei lapsia ole, enkä ole koskaan niitä halunnutkaan, en vain totu ajatukseen, että he olisivat osa yhteistä elämäämme. Koska en ole tottunut lapsiin, minusta on suunnattoman rasittavaa olla miehen luona silloin, kun lapset ovat siinä. He tuntuvat ylimääräiseltä riipalta, jotka kaiken lisäksi muistuttavat miehen menneestä elämästä. Ajatus yhteen muuttamisesta tuntuu mahdottomalta.
Tiedän kyllä, ettei kannattaisi valittaa, monella on oikeasti vaikeaa puolison lasten kanssa. Tiedän myös, että tein tietoisen valinnan alkaessani seurustella miehen kanssa, jolla on lapsia. En vain arvannut, että siitä tulisi minulle näin vaikeaa. Ja kyllä, olen itsekäs, saa haukkua. Mutta haluaisin kuulla muiden kokemuksia vastaavasta tilanteesta. Voiko mieli tästä muuttua, vai pitäisikö luovuttanella on oikeasti vaikeaa puolison lasten kanssa. Tiedäietoisen valinnan alkaessani seurustella miehen kanssa, jollaOlen seurustellut miehen kanssa vajaan vuoden, emme asu yhdessä. Itselleni on muodostumassa ongelmaksi miehen lapset, jotka asuvat äitinsä kanssa, mutta ovat myös isällään aika paljon. Mitään varsinaista ongelmaa ei pitäisi olla: lapset ovat mukavia ja tulemme hyvin toimeen. Itselläni kun ei lapsia ole, enkä ole koskaan niitä halunnutkaan, en vain totu ajatukseen, että he olisivat osa yhteistä elämäämme. Koska en ole tottunut lapsiin, minusta on suunnattoman rasittavaa olla miehen luona silloin, kun lapset ovat siinä. He tuntuvat ylimääräiseltä riipalta, jotka kaiken lisäksi muistuttavat miehen menneestä elämästä. Ajatus yhteen muuttamisesta tuntuu mahdottomalta.
Tiedän kyllä, ettei kannattaisi valittaa, monella on oikeasti vaikeaa puolison lasten kanssa. Tiedän myös, että tein tietoisen valinnan alkaessani seurustella miehen kanssa, jolla on lapsia. En vain arvannut, että siitä tulisi minulle näin vaikeaa. Ja kyllä, olen itsekäs, saa haukkua. Mutta haluaisin kuulla muiden kokemuksia vastaavasta tilanteesta. Voiko mieli tästä muuttua, vai pitäisikö luovuttaa suosiolla?Olen seurustellut miehen kanssa vajaan vuoden, emme asu yhdessä. Itselleni on muodostumassa ongelmaksi miehen lapset, jotka asuvat äitinsä kanssa, mutta ovat myös isällään aika paljon. Mitään varsinaista ongelmaa ei pitäisi olla: lapset ovat mukavia ja tulemme hyvin toimeen. Itselläni kun ei lapsia ole, enkä ole koskaan niitä halunnutkaan, en vain totu ajatukseen, että he olisivat osa yhteistä elämäämme. Koska en ole tottunut lapsiin, minusta on suunnattoman rasittavaa olla miehen luona silloin, kun lapset ovat siinä. He tuntuvat ylimääräiseltä riipalta, jotka kaiken lisäksi muistuttavat miehen menneestä elämästä. Ajatus yhteen muuttamisesta tuntuu mahdottomalta.
Tiedän kyllä, ettei kannattaisi valittaa, monella on oikeasti vaikeaa puolison lasten kanssa. Tiedän myös, että tein tietoisen valinnan alkaessani seurustella miehen kanssa, jolla on lapsia. En vain arvannut, että siitä tulisi minulle näin vaikeaa. Ja kyllä, olen itsekäs, saa haukkua. Mutta haluaisin kuulla muiden kokemuksia vastaavasta tilanteesta. Voiko mieli tästä muuttua, vai pitäisikö luovuttaa suosiolla? - sdgdfhgfjhgjyyj
ASDADSADSAFSADFGDSGJ kirjoitti:
Olen seurustellut miehen kanssa vajaan vuoden, emme asu yhdessä. Itselleni on muodostumassa ongelmaksi miehen lapset, jotka asuvat äitinsä kanssa, mutta ovat myös isällään aika paljon. Mitään varsinaista ongelmaa ei pitäisi olla: lapset ovat mukavia ja tulemme hyvin toimeen. Itselläni kun ei lapsia ole, enkä ole koskaan niitä halunnutkaan, en vain totu ajatukseen, että he olisivat osa yhteistä elämäämme. Koska en ole tottunut lapsiin, minusta on suunnattoman rasittavaa olla miehen luona silloin, kun lapset ovat siinä. He tuntuvat ylimääräiseltä riipalta, jotka kaiken lisäksi muistuttavat miehen menneestä elämästä. Ajatus yhteen muuttamisesta tuntuu mahdottomalta.
Tiedän kyllä, ettei kannattaisi valittaa, monella on oikeasti vaikeaa puolison lasten kanssa. Tiedän myös, että tein tietoisen valinnan alkaessani seurustella miehen kanssa, jolla on lapsia. En vain arvannut, että siitä tulisi minulle näin vaikeaa. Ja kyllä, olen itsekäs, saa haukkua. Mutta haluaisin kuulla muiden kokemuksia vastaavasta tilanteesta. Voiko mieli tästä muuttua, vai pitäisikö luovuttaa suosiolla?Olen seurustellut miehen kanssa vajaan vuoden, emme asu yhdessä. Itselleni on muodostumassa ongelmaksi miehen lapset, jotka asuvat äitinsä kanssa, mutta ovat myös isällään aika paljon. Mitään varsinaista ongelmaa ei pitäisi olla: lapset ovat mukavia ja tulemme hyvin toimeen. Itselläni kun ei lapsia ole, enkä ole koskaan niitä halunnutkaan, en vain totu ajatukseen, että he olisivat osa yhteistä elämäämme. Koska en ole tottunut lapsiin, minusta on suunnattoman rasittavaa olla miehen luona silloin, kun lapset ovat siinä. He tuntuvat ylimääräiseltä riipalta, jotka kaiken lisäksi muistuttavat miehen menneestä elämästä. Ajatus yhteen muuttamisesta tuntuu mahdottomalta.
Tiedän kyllä, ettei kannattaisi valittaa, monella on oikeasti vaikeaa puolison lasten kanssa. Tiedän myös, että tein tietoisen valinnan alkaessani seurustella miehen kanssa, jolla on lapsia. En vain arvannut, että siitä tulisi minulle näin vaikeaa. Ja kyllä, olen itsekäs, saa haukkua. Mutta haluaisin kuulla muiden kokemuksia vastaavasta tilanteesta. Voiko mieli tästä muuttua, vai pitäisikö luovuttanella on oikeasti vaikeaa puolison lasten kanssa. Tiedäietoisen valinnan alkaessani seurustella miehen kanssa, jollaOlen seurustellut miehen kanssa vajaan vuoden, emme asu yhdessä. Itselleni on muodostumassa ongelmaksi miehen lapset, jotka asuvat äitinsä kanssa, mutta ovat myös isällään aika paljon. Mitään varsinaista ongelmaa ei pitäisi olla: lapset ovat mukavia ja tulemme hyvin toimeen. Itselläni kun ei lapsia ole, enkä ole koskaan niitä halunnutkaan, en vain totu ajatukseen, että he olisivat osa yhteistä elämäämme. Koska en ole tottunut lapsiin, minusta on suunnattoman rasittavaa olla miehen luona silloin, kun lapset ovat siinä. He tuntuvat ylimääräiseltä riipalta, jotka kaiken lisäksi muistuttavat miehen menneestä elämästä. Ajatus yhteen muuttamisesta tuntuu mahdottomalta.
Tiedän kyllä, ettei kannattaisi valittaa, monella on oikeasti vaikeaa puolison lasten kanssa. Tiedän myös, että tein tietoisen valinnan alkaessani seurustella miehen kanssa, jolla on lapsia. En vain arvannut, että siitä tulisi minulle näin vaikeaa. Ja kyllä, olen itsekäs, saa haukkua. Mutta haluaisin kuulla muiden kokemuksia vastaavasta tilanteesta. Voiko mieli tästä muuttua, vai pitäisikö luovuttaa suosiolla?Olen seurustellut miehen kanssa vajaan vuoden, emme asu yhdessä. Itselleni on muodostumassa ongelmaksi miehen lapset, jotka asuvat äitinsä kanssa, mutta ovat myös isällään aika paljon. Mitään varsinaista ongelmaa ei pitäisi olla: lapset ovat mukavia ja tulemme hyvin toimeen. Itselläni kun ei lapsia ole, enkä ole koskaan niitä halunnutkaan, en vain totu ajatukseen, että he olisivat osa yhteistä elämäämme. Koska en ole tottunut lapsiin, minusta on suunnattoman rasittavaa olla miehen luona silloin, kun lapset ovat siinä. He tuntuvat ylimääräiseltä riipalta, jotka kaiken lisäksi muistuttavat miehen menneestä elämästä. Ajatus yhteen muuttamisesta tuntuu mahdottomalta.
Tiedän kyllä, ettei kannattaisi valittaa, monella on oikeasti vaikeaa puolison lasten kanssa. Tiedän myös, että tein tietoisen valinnan alkaessani seurustella miehen kanssa, jolla on lapsia. En vain arvannut, että siitä tulisi minulle näin vaikeaa. Ja kyllä, olen itsekäs, saa haukkua. Mutta haluaisin kuulla muiden kokemuksia vastaavasta tilanteesta. Voiko mieli tästä muuttua, vai pitäisikö luovuttaa suosiolla?Olen seurustellut miehen kanssa vajaan vuoden, emme asu yhdessä. Itselleni on muodostumassa ongelmaksi miehen lapset, jotka asuvat äitinsä kanssa, mutta ovat myös isällään aika paljon. Mitään varsinaista ongelmaa ei pitäisi olla: lapset ovat mukavia ja tulemme hyvin toimeen. Itselläni kun ei lapsia ole, enkä ole koskaan niitä halunnutkaan, en vain totu ajatukseen, että he olisivat osa yhteistä elämäämme. Koska en ole tottunut lapsiin, minusta on suunnattoman rasittavaa olla miehen luona silloin, kun lapset ovat siinä. He tuntuvat ylimääräiseltä riipalta, jotka kaiken lisäksi muistuttavat miehen menneestä elämästä. Ajatus yhteen muuttamisesta tuntuu mahdottomalta.
Tiedän kyllä, ettei kannattaisi valittaa, monella on oikeasti vaikeaa puolison lasten kanssa. Tiedän myös, että tein tietoisen valinnan alkaessani seurustella miehen kanssa, jolla on lapsia. En vain arvannut, että siitä tulisi minulle näin vaikeaa. Ja kyllä, olen itsekäs, saa haukkua. Mutta haluaisin kuulla muiden kokemuksia vastaavasta tilanteesta. Voiko mieli tästä muuttua, vai pitäisikö luovuttaa suosiolla?Olen seurustellut miehen kanssa vajaan vuoden, emme asu yhdessä. Itselleni on muodostumassa ongelmaksi miehen lapset, jotka asuvat äitinsä kanssa, mutta ovat myös isällään aika paljon. Mitään varsinaista ongelmaa ei pitäisi olla: lapset ovat mukavia ja tulemme hyvin toimeen. Itselläni kun ei lapsia ole, enkä ole koskaan niitä halunnutkaan, en vain totu ajatukseen, että he olisivat osa yhteistä elämäämme. Koska en ole tottunut lapsiin, minusta on suunnattoman rasittavaa olla miehen luona silloin, kun lapset ovat siinä. He tuntuvat ylimääräiseltä riipalta, jotka kaiken lisäksi muistuttavat miehen menneestä elämästä. Ajatus yhteen muuttamisesta tuntuu mahdottomalta.
Tiedän kyllä, ettei kannattaisi valittaa, monella on oikeasti vaikeaa puolison lasten kanssa. Tiedän myös, että tein tietoisen valinnan alkaessani seurustella miehen kanssa, jolla on lapsia. En vain arvannut, että siitä tulisi minulle näin vaikeaa. Ja kyllä, olen itsekäs, saa haukkua. Mutta haluaisin kuulla muiden kokemuksia vastaavasta tilanteesta. Voiko mieli tästä muuttua, vai pitäisikö luovuttaa suosiolla?Olen seurustellut miehen kanssa vajaan vuoden, emme asu yhdessä. Itselleni on muodostumassa ongelmaksi miehen lapset, jotka asuvat äitinsä kanssa, mutta ovat myös isällään aika paljon. Mitään varsinaista ongelmaa ei pitäisi olla: lapset ovat mukavia ja tulemme hyvin toimeen. Itselläni kun ei lapsia ole, enkä ole koskaan niitä halunnutkaan, en vain totu ajatukseen, että he olisivat osa yhteistä elämäämme. Koska en ole tottunut lapsiin, minusta on suunnattoman rasittavaa olla miehen luona silloin, kun lapset ovat siinä. He tuntuvat ylimääräiseltä riipalta, jotka kaiken lisäksi muistuttavat miehen menneestä elämästä. Ajatus yhteen muuttamisesta tuntuu mahdottomalta.
Tiedän kyllä, ettei kannattaisi valittaa, monella on oikeasti vaikeaa puolison lasten kanssa. Tiedän myös, että tein tietoisen valinnan alkaessani seurustella miehen kanssa, jolla on lapsia. En vain arvannut, että siitä tulisi minulle näin vaikeaa. Ja kyllä, olen itsekäs, saa haukkua. Mutta haluaisin kuulla muiden kokemuksia vastaavasta tilanteesta. Voiko mieli tästä muuttua, vai pitäisikö luovuttaa suosiolla?
- se.siittä
Piupaupaulle, M itä me teiltä kadehtitaan ,miehiäkö toisten jätteitä ja itsekkäitä lasten hylkääjiä. pidä hyvänäsi.
- Naapuri vasemmalta
En minäkään...
- elä jaksa naurattaa
Kuule, en voi kun sanoa , että eroa hyvänsään aikaan.Mitä järkeä on seurustella edelleen jos on noin pahasti vinoutuma.Ei ole lasten vika , että ovat olemassa, joten elä hyvä ihminen niihin vihaasi pura.Kyllä jokaisella on menneisyys, joten
mene itsees ja mieti kenessä se oikein se vika onkaan.Vain tulevaan pystyy vaikuttamaan , jos jatkat seurustelua ei auta muu kun tutustua näihin lapsiin ja
voihan käydä myöskin niin ihanasti että ystävytte.Ei lapsillekkaan ole mikään helppo
juttu hyväksyä sinua äitinsä paikalle isän viereen, joten ei asiat ole vain sinusta kiinni.Asioita täytyy aikaisten osata katsoa monelta kantilta.Vaikutat todella itsekkäältä ja todellä typerältä ämmältä.Voi lapsi parat , puhumattakaan niiden isästä.- Yhdessä erikseen
Turhaan parjaat kirjoittajaa. Ihmisillä on tunteita, jotka tulee käydä läpi. Ehkä näin kirjoittamalla. Niitä on lapsilla, lasten vanhemmilla, uusilla kumppaneilla, ystävillä. Lasten täytyy tietenkin aina saada kuulla se, että ongelmat eivät ole heidän syytään ja he eivät ole ylimääräisiä...aikuiset ratkaisevat ongelmansa keskenään, mutta joskus tekee hyvää avautua. En kokisi kirjoittajaa itsekkääksi. Hän ilmaisi tunteensa ja ongelmansa kauniisti ja ymmärsi siinä oman osuutensa...näytä minulle se ihminen, jota omat lapset eivät koskaan harmittaisi, puhumattakaan toisten lapsista. Tekopyhää teatteria, jos muuta väität.
- Yhdessä erikseen
Ymmärrän sinua hyvin. Olen lähes samassa tilanteessa. Reilu vuoden seurustellut. En koe lapsia riippana enkä ylimääräisenä. Minun on mahdotonta kuvitellakaan yhteen muuttamista, sillä lapset ovat vielä melko nuoria ja me aikuiset olemme jo lähes eläkeikäisiä, kun virallinen vastuu lasten huoltajuudesta päättyy ja alkaa vapaaehtoinen huoltajuus :). Käsitän, että he kuuluvat mieheni elämään aina, mutten ymmärrä miksi minun tulisi olla jatkuvasti läsnä, kun lapset ovat isällään.
Haluan säilyttää oman kotini ja oikeuden omaan rauhaani, silloin kun sitä tarvitsen. En myös halua olla automaattinen lastenvahti enkä varsinkaan kokea syyllisyyttä siitä jollen aina jaksa tai halua viihdyttää ja huolehtia toisten ihmisten lapsista. Tulen lasten kanssa hyvin toimen ja he pitävät minusta paljon.Haluan elää mieheni kanssa aikuisessa suhteessa, jossa minulla on oma koti ja tavata lapsia sen mukaan mikä tuntuu hyvältä, mutta mieheni ei tähän suostu. Miehelläni on yhteishuoltajuus eli lapset ovat hänellä puolet kuukaudesta, toisinaan 3 viikonloppuakin peräkkäin tai pari viikkoa kerrallaan. Miehen kotona asuu myös hänen vaikeaa muistisairautta sairastava äitinsä. Pakkohan minun ei ole tässä olla mukana, mutta toivoisin mieheni ymmärtävän myös tarpeeni muuhun kuin hänen elämäänsä. Omat sukulaiset ja ystävät ovat jääneet miltein kokonaan, kun tämän hullunmyllyn pyörittämiseen menee kaikki voimat. Kun hetkeksi pääsee tästä rauhaan niin tekee mieli olla silloin oman kumppaninsa kanssa... - lapsettomuus rulaa!
Juokse kun vielä voit ja etsi itsellesi mies, jolla ei ole lapsia exän kanssa!
Kaikki eronneet pitäisi muutenkin naittaa vain toisten eronneitten kanssa, riidelkööt niissä uusioperhehelveteissään, joissa on sinun-minun-meidän-ja sitä edellisten suhteiden lapset, ex-puolisot, ex-anopit jne jne.
Hanki lapseton mies, älä anna hyväksikäyttää itseäsi. Ei se mies niin ihmeellinen ole, hyvä että heräsit edes nyt todellisuuteen!- Yhdessä erikseen
Ah kuinka vikistävä kirjoitus! Paljon niitä ajatuksia, joita monet käyvät läpi. Ratkasiun toki tekevät monet eritavoin :). En tule jättämään miestäni. Tuskin tulen yhteenkään muuttamaan. Olen mahdollisimman hyvää aikuinen mieheni lapsille, pidän heistä jopa rakastan heitä, mutta tämä perhe ei ole koko elämäni ja "työmaani". Tasapainoin löytäminen on se avain. Mielestäni on tärkeää, että lapset voivat kokea asioita myös pelkästään isänsä kanssa ilman minua.
- kasvun paikka
Sulla on kasvun paikka - lähinnä sen tajuamisessa, että kaikki ei pyöri sun oman navan ympärillä. Joko otat haasteen vastaan tai sitten jätät kasvusi tähän paikkaan, ja yrität elää vain itseäsi varten. Joka tapauksessa joudut saman kasvupaikan eteen ennemmin tai myöhemmin, aina on muita ihmisiä, jotka pitää ottaa huomioon.
- mennyttä ja tulevaa
Tee kuten sydämesi sinulle sanoo, muiden virheistä ja hyvistä ohjeista ota vain ne matkaasi jotka sinua kantavat eteenpäin. Uusiokuviot ovat aina oma tarinasa ,sukulaisia myöten,siinä ollaan entisille ja muulle suvulle uusi käsite, ollakko hyväksytty vaiko ollakko lojaali entiselle enojen ,setien ja tätien ,mummojen ja pappojen roolissa... Muistat vaansen että ennen ei voi avata uusia ovia,ennkuin vanhat ovet on suljettu. uusioperheen kokeneena, ei helppoa, mutta antoisaa aikaa,lapset ja ex eivät olleet ongelma,vaan anopin kokelas joka haukkui sekä lapsenlapsensa että ex-miniaansa koko ajan kun miehen silmä vältti,vaikka tämä rehellisesti käski lopettamaan..asuttiin eri paikkakunnilla ja lapset vuoroviikoin isällä..ja kyllä tunsin välillä olevani pelkkä piika, omat lapseni asetin usein toiselle sijalle,kumppanini taas onneksi otti heidät huomioon hyvin.. eroon ei johtanut lapset,heitä minulla on ikävä,näinkin voi käydä,lapset ovat 10-12 vuotiaita.Kovasti aliarvostetaan heidän huomiokykyään , oman asemansa vallankäyttöä ja dominoimista,lapset osaavat olla julmia,mutta alä lähde silloin heidän rooliinsa mukaan vaan kerro että äidin kanssa voitte tehdä niin, mutta teidän yhdessäolohetkenne kuviot ja säännöt ovat erilaiset kuin äidillä/isällä ollessa. lapset kyllä oppivat ne huomaamaan ja toistoja . oma aika sitä ei saa unohtaa.. aluksi pompin kuin aropupu miehen lasten ja anopin käskystä, kunnes opin että hekin voivat osallistua ja tehdä yhteisetä ajasta hyvääkin.. Onnea sinulle , on valintasi mikä lie.Itse olet silloin siihen tyytyväinen ja se on tärkeää.
- Näin se on
nähtävä. Olipa sitten mieshuoltaja tai naishuoltaja, niin sen hetkellisen avun toisesta ihmisestä, tarvitsee siksi aikaa, kun lapset saa maailmalle. Ja pärjäämään omillaan. Eli kun lapset tarvitsevat huoltoa ja rahaa, niin silloin juuri on sen toisen apu tarpeellinen. Onhan se nähty maailmansivun. Varsinkin miehiä on paljon, jotka alkavat elättämään toisen miehen lapsia. Ja se on hyvä. Vaikka ei siinä silloin paljon omiin huvituksiin jää, jos parikin teiniä pyörii ympärillä.
- -**-
Hahaaa,,, Kyllä on sööttiä,,,
Latvakakkkoset uusioperheet :D :D
Ei teitä surkuteltavimpia olekkaan :D :D
Hajotkaa tyhmyyn - --**--
Hahaa,,, Uusioperheet :D :D
Paljon surkeempia viritelmiä ei oikein voi keksiä :D :D :D
Hajotkaa tyhmyyteen :D :D - mjkkjm
Hyvää tuossa on se, että tiedostat tunteesi ja olet työstänyt asiaa :)
Huonommin olisi jos oikeasti olisit itsekäs ja puskisit itsesi perheeseen omilla ehdoilla...
Minusta osoitat kypsyyttä tunnistamalla ja tunnustamalla asian, pohtimalla sitä. - perttierkki
Mitä täällä jauhetaan itsekkyydestä. Lastenteko vasta on itsekästä. Tehdään lapsia ettei tarvitse voivotella vanhoilla päivillä kun yksinäinen. On edes ne kakarat jotka käyvät katsomassa ja jos niihinkin on välit poikki niin voi voi... Ihminen on itsekäs joka suhteessa. Toiset enemmän ja taas toiset hieman vähemmän. Taidamme olla enemmän kyllä jo koneen kaltaisia kuin ihmisiä.
- pappendal
On ihan hyvä ottaa ajoissa asia esille. Tuollaiset asiat tulisi hoitaa ajoissa ja silloin kun ne menevät. Hoityamattoimina tuo tilanne vain pahenee. Omalta kohdaltani voisin kertoa, miten asia voi olla kinkkinen myös vanhempien osalla. Surustelin kolmisen vuotta naisen kanssa, jolla oli kahdesta edellisestä avioliitostaan kaikkiaan neljä lasta ( nyt siis jo aikuisia) Hänen poikaansa en tavannut kertaakan ns yhdessäolomme aikana. Tyttäriään ja heidän perheitään tapasimme melko usein. Vastaavasti mun lapsia, poikaa ja tytärtä tapailimme muutamia kertoa.. Miksikö vain muutamia... Ko henkilöllä oli jokin trauma varmaan mun tytärtä ja hänen perhettään kohtaan. ..kaikki! Myös helpolla" valkkari-vaiheessa" esille tuli lähes aina, miten exäni oli kasvattanut kakarani pieleen... No hyvin näkyvätpärjäävän.
No tämä mun vuodatus vain siksi, että jollei heti aluaa noita asioita saada kuntoon, niin ne elävät kovin ongelmaisina ei pelkästään lasten suusta vaan myös sit toisen liittopuoliskon kanssa. Mielet eivät hevin muutu.. - 13v tyttö
Ny ku kysyit nii joo se on aluks iha kivaa, mut sit ku sitä on joku 1 ja ½ vuotta kattellu nii 666!!!! se on oikeesti iha hirveetä, ite muutin vallan äiten luokse ja käyn isälläni vaan joka toinen vklp. et tuu jaksaa sitä ku lapset haukkuu sua sun selkäs takana tai ne ei tottele sua tai ne rupee näsäviisaiks, lopettaisit suhtees, iha ittes ja erityisesti lasten takia :)
- rehellisyyttä
Älä ole miehen luona silloin, kun lapset ovat siellä, isä on lapsiaan varten. Onneksi asutte erillään, kyllä teillä yhteistä aikaa jää - en tiedä ikääsi, mutta luultavasti jos itse kokisin noin, skippaisin tapaamiset silloin, kun lapset tapailee miestä, jos se minusta tuntuisi epämiellyttävältä ja jos en haluaisi olla osa heidän elämäänsä. Lapset määrää aika paljon elämästä, siis miehesi, ja hän on kuitenkin kunnon mies, kun ei pakene vastuutaan. Joko sopeudut tai alat kalppia. Rehellisyys on molempien ja kaikkien kannalta paras ratkaisu, vaikkakin joku voi loukkaantua, mutta valheessa eläminen ei pitkään koskaan kanna hedelmää ja voi olla ikäviä seurauksia, ihmiset tulevat vielä enemmän petetyksi. Ole rehellinen itsellesi, siihen on oikeus, ja myös miehellä ja hänen lapsillaan on oikeus odottaa rehellisyyttä sinulta.
- fafasfsfasf
Voin kertoa samanhenkisen tarinan lapsen näkökulmasta mikäli kiinnostaa.
Isäni löysi naisystävän ollessani teini-ikäinen. En asunut tuolloin enkä senkään jälkeen isäni luona vaan äidilläni. Isäni muutti naisystävänsä taloon asumaan suhteen alkuvaiheessa. Vaikka samassa kaupungissa oltiin niin en silti nähnyt isääni kovin usein.
Alussa kaikki oli ihan hyvin ja tulimme mielestäni naisystävän kanssa toimeen hyvin. Kyläilyni olivat ehkä noin joka toinen viikko jos sitäkään ja aina muutaman tunnin ajan. Jonkin ajan kuluttua tilanne muuttuin hyvin oudoksi. Jos soitin isälleni ja kysyin että voinko tulla heidän luonaan käymään niin sieltä kieltäydyttiin lähes aina. Isän naisystävän syyt olivat "ei nyt kun meillä ei ole edes siivottu" luokkaa.
Isäni olisi toki pitänyt sanoa naisystävälleen, että peli ei vetele. Mutta näin ei hän kuitenkaan tehnyt. Voin sanoa että oloni oli kamala kun minulle rupesi valkenemaan etten ole tervetullut isäni luokse. Voin siis tuntea hyvin sympatiaa sellaisia lapsia kohtaan, joiden seuraa ei vanhemman uusi kumppani kaipaa. Olin ainakin itse hyvin surullinen tästä. Ymmärtäisin kyllä jos olisin ollut sellainen angstinen ja vaikea teini, mutta en ollut vaan hyvin kiltisti käyttäydyin.
Suosittelen uuden kumppanin hakua. Rakkaus ei ole ainutlaatuista mutta tästä voi jäädä iso möykky lapsen mieleen kun tajuaa olevansa ei-toivottua seuraa. - fafasfsfasf
Voin kertoa samanhenkisen tarinan lapsen näkökulmasta mikäli kiinnostaa.
Isäni löysi naisystävän ollessani teini-ikäinen. En asunut tuolloin enkä senkään jälkeen isäni luona vaan äidilläni. Isäni muutti naisystävänsä taloon asumaan suhteen alkuvaiheessa. Vaikka samassa kaupungissa oltiin niin en silti nähnyt isääni kovin usein.
Alussa kaikki oli ihan hyvin ja tulimme mielestäni naisystävän kanssa toimeen hyvin. Kyläilyni olivat ehkä noin joka toinen viikko jos sitäkään ja aina muutaman tunnin ajan. Jonkin ajan kuluttua tilanne muuttuin hyvin oudoksi. Jos soitin isälleni ja kysyin että voinko tulla heidän luonaan käymään niin sieltä kieltäydyttiin lähes aina. Isän naisystävän syyt olivat "ei nyt kun meillä ei ole edes siivottu" luokkaa.
Isäni olisi toki pitänyt sanoa naisystävälleen, että peli ei vetele. Mutta näin ei hän kuitenkaan tehnyt. Voin sanoa että oloni oli kamala kun minulle rupesi valkenemaan etten ole tervetullut isäni luokse. Voin siis tuntea hyvin sympatiaa sellaisia lapsia kohtaan, joiden seuraa ei vanhemman uusi kumppani kaipaa. Olin ainakin itse hyvin surullinen tästä. Ymmärtäisin kyllä jos olisin ollut sellainen angstinen ja vaikea teini, mutta en ollut vaan hyvin kiltisti käyttäydyin.
Suosittelen uuden kumppanin hakua. Rakkaus ei ole ainutlaatuista mutta tästä voi jäädä iso möykky lapsen mieleen kun tajuaa olevansa ei-toivottua seuraa. - fafasfsfasf
Voin kertoa samanhenkisen tarinan lapsen näkökulmasta mikäli kiinnostaa.
Isäni löysi naisystävän ollessani teini-ikäinen. En asunut tuolloin enkä senkään jälkeen isäni luona vaan äidilläni. Isäni muutti naisystävänsä taloon asumaan suhteen alkuvaiheessa. Vaikka samassa kaupungissa oltiin niin en silti nähnyt isääni kovin usein.
Alussa kaikki oli ihan hyvin ja tulimme mielestäni naisystävän kanssa toimeen hyvin. Kyläilyni olivat ehkä noin joka toinen viikko jos sitäkään ja aina muutaman tunnin ajan. Jonkin ajan kuluttua tilanne muuttuin hyvin oudoksi. Jos soitin isälleni ja kysyin että voinko tulla heidän luonaan käymään niin sieltä kieltäydyttiin lähes aina. Isän naisystävän syyt olivat "ei nyt kun meillä ei ole edes siivottu" luokkaa.
Isäni olisi toki pitänyt sanoa naisystävälleen, että peli ei vetele. Mutta näin ei hän kuitenkaan tehnyt. Voin sanoa että oloni oli kamala kun minulle rupesi valkenemaan etten ole tervetullut isäni luokse. Voin siis tuntea hyvin sympatiaa sellaisia lapsia kohtaan, joiden seuraa ei vanhemman uusi kumppani kaipaa. Olin ainakin itse hyvin surullinen tästä. Ymmärtäisin kyllä jos olisin ollut sellainen angstinen ja vaikea teini, mutta en ollut vaan hyvin kiltisti käyttäydyin.
Suosittelen uuden kumppanin hakua. Rakkaus ei ole ainutlaatuista mutta tästä voi jäädä iso möykky lapsen mieleen kun tajuaa olevansa ei-toivottua seuraa. - omatuntosi soi!
No et saa anteeksi. Sylla on todella ongelmia itsesi kanssa, joten miski kiusaat miehen lapsia kun ymmärrät itse oman tilanteesi, että olet katkera heille!! Säästä edes lapset ilkeyksiltä ja etsi mies jolla ei ole lapsia ja joka on vapaa. Perheenrikkomisesta tulee aina tuollanen olotila.
- Itsekäs äitipuoli
En todellakaan ole ilkeillyt miehen lapsille, mistä moinen käsitys? En myöskään kiusaa heitä. Ja kukahan tässä on puhunut perheen rikkomisesta? Ihmeellistä asioiden tulkitsemista.
oletko kokeillut että lasten tullessa isälleen et mene sinne ?
- Kokemusta on
Jos todella rakastat miestä, ei sinun kannata lopettaa suhdetta mieheesi. Rakkaus on arvokas asia eikä rakastumista tapahdu elämässä kuin kaksi kertaa tutkimuksen mukaan. Ei sinun tarvitse muuttaa miehen luokse asumaan missään vaiheessa ja voit myös itse päättää, kuinka paljon aikaa vietät miehen lasten kanssa. Itselläni 6-vuotinen kokemus suhteesta, jossa miehellä lapsia, mutta minulla ei.
- venla uusi vaimo
Lapset vaan pihalle ja suut suppuun. Kun rupee oikein ilkeeksi, ei ne sitten enää tuu. Sillai pääset eroon. Moni tekee niin, ja sitten voikin sanoo että miehen exä ei anna tavata lapsia, ja ongelma on pois pyyhitty nyksän niskoilta. ;) toimii, kokeiltu on.
- sulla EI OLE PERHETT
venla uusi vaimo kirjoitti:
Lapset vaan pihalle ja suut suppuun. Kun rupee oikein ilkeeksi, ei ne sitten enää tuu. Sillai pääset eroon. Moni tekee niin, ja sitten voikin sanoo että miehen exä ei anna tavata lapsia, ja ongelma on pois pyyhitty nyksän niskoilta. ;) toimii, kokeiltu on.
Tapa lissu ittes
- ?? ?? ?? .
venla uusi vaimo kirjoitti:
Lapset vaan pihalle ja suut suppuun. Kun rupee oikein ilkeeksi, ei ne sitten enää tuu. Sillai pääset eroon. Moni tekee niin, ja sitten voikin sanoo että miehen exä ei anna tavata lapsia, ja ongelma on pois pyyhitty nyksän niskoilta. ;) toimii, kokeiltu on.
IDIOOTTI!
- narsistin kirjoitus
Ap:n kirjoitusta voisi sanoa sairaan ihmisen ajatuksiksi. On hyvä että lapset ei ole hänen kanssaan paljon, seura tekee usein kaltaisekseen. Ihme että mies uskaltaa antaa lasten tavata tuommoista.. toivon mukaan ei pakota.
- goljat10
Ei narsisti tänne tulisi kirjoittamaan noin vilpittömästi ja asiallisesti, kuten ap. Narsistit ovat aivan toista maata.
- Niin ja näin
Outoja vastauksia. Kaikilla pitää olla oma paikkansa, samoin ihmisillä. Joku järjestys täytyy olla. Oma lapsi on rakas, mutta lapsen vuoksi suhteen lopettaminen ei ole oikea tapa, Lapsi on vain katkera äidin ase ex miehensä ja hänen naisensa kiusaamista ja suhteen tuhoamista varten.
- Kosu
Jos päädytte muuttamaan yhteen, muuttakaa uuteen yhteiseen kotiin ja puhukaa raha-asiat ja käytännön järjestelyt valmiiksi ennen kuin sovitte muuttos.
- oma elämä
Kaiken huippu, kun jo exä on eron jälkeen hankkinut oman perheen ja vielä yrittää sabotoida aikuisten lasten kustannuksella entistä ja hänen nykyistä kumppaniaan, milloin saa rauhan tästä helvetistä.
- neiti b r k
Ehkäpä miehen lapset näkee että yrität taloudellisesti hyötyä miehestä!! Tottakai jokainen lapsi pitää isänsä puolta ja heidän kannattaa olla epäileväisiä. Jopa tuo otsikko antaaa viitteitä, että olet kiusaantunut miehen lapsista jotka ehkä tietävät jotain mitä et halua heidän tietävän.
- hoida sarkasi
Valitettavasti aikuiset lapset eivät ole exän holhotteja enää lainkaan mukaan, siis suutarit pysyköön lestisään. Näyttää siltä että exä on jo kuolettamasssa entistään ajatuksen tasolla, mutta ei onnistu, aikuiset lapset hoitakoon itse asiansa, ei exälle kuulu, erottu kuin erottu aikoinaan.
- olet läpinäkyvä
Minua härnäsi tuo otsikko, MIEHEN LAPSET RASSAA, ANTEEKSI.
Anteeksi pyyntö tuoss perässä tarkoittanee sitä, että yrität pehmentää sanomaasi ja siirtää syrjään oman syyllisyyden sekä sen tunteen...
Että lukijat hyomaavat että "sulla on sydäntä" mutta tilanne on kuitenkin sinusta inhottava...
Olet kuin poliitikko, teet asioita joita ei hyväksytä, mutta siirrät oman osuuden syrjään, vika ei ole sinussa vaan muissa.- höpö höpö
No höh, olipa ihmeellinen kirjoitus sinulta "olet läpinäkyvä".
Kirjoittajahan nimenomaan myöntää ja vielä painottaa aloituksessaan, että on se "syyllinen". Että mitään varsinaista ongelmaa ei pitäisi olla, että lapset ovat mukavia ja että he tulevat toimeen keskenään.
Hän nimenomaan kertoo, että ongelma on juurikin siellä hänen omien korviensa välissä, että HÄNEN on vaikea olla lasten seurassa ja että lapset rassaavat ja tuntuvat ahdistavilta nimenomaan HÄNELLE.
Hän on tiedostanut tämän ongelman, myöntää sen, harkitsee jopa "luovuttamista" ja on kiinnostunut tekemään ongelmalle jotain. Pyytää anteeksi itsekkyyttään, vaikka tällä kirjoituksellaan hän nimenomaan todistaa olevansa epäitsekäs. Jos hän olisi itsekäs, hän ei välittäisi.
""Anteeksi pyyntö tuoss perässä tarkoittanee sitä, että yrität pehmentää sanomaasi ja siirtää syrjään oman syyllisyyden sekä sen tunteen...""
Kyllä hän mielestäni kirjoittaa ongelmastaan aivan suoraan, mitään pois jättämättä ja mitään kaunistelematta. Hän tuo selvästi esille oman syyllisyydentunteensa, miten niin muka "siirtää sen syrjään"?
""Että lukijat hyomaavat että "sulla on sydäntä" mutta tilanne on kuitenkin sinusta inhottava...""
Sydäntä hänellä selvästi on, koska on kiinnostunut tekemään ongelmalle ja tunteilleen jotain, ja onhan se päivänselvää, että tilanne on hänelle inhottava. Eihän hän muuten tänne kirjoittaisi ahdistuksestaan?
""Olet kuin poliitikko, teet asioita joita ei hyväksytä, mutta siirrät oman osuuden syrjään, vika ei ole sinussa vaan muissa. ""
Mitä asioita aloittaja on tehnyt, joita ei hyväksytä? Myöntänyt negatiiviset tunteensa, ihmettelee ja harmittelee niitä itsekin. Miten hän on siirtänyt oman osuutensa syrjään? Miten hän on tuonut ilmi, että vika ei ole hänessä vaan muissa? Kun hän nimenomaan on kertonut, että mitään ongelmaa ei pitäisi olla ja muissa ei ole vikaa: lapset ovat mukavia jne. ja että vika on hänessä.
Voisitko tähdentää minulle hänen aloituksestaan kohdan, jossa hän sanoo vian olevan kaikissa muissa paitsi itsessään?
Minä ymmärrän aloittajaa, on vaikeaa lapsettomana hypätä yhtäkkiä mukaan lapsiperheen kiemuroihin. Siihen auttaa aika, tutustuminen, pienet askeleet. Minullakin oli alussa samantapaisia tuntemuksia, mutta kun sain oman lapsen, oleminen helpottui. Nyt yhteisiä on useampi, ja lapsiperheen arki on tuttua. - että näin taas!
höpö höpö kirjoitti:
No höh, olipa ihmeellinen kirjoitus sinulta "olet läpinäkyvä".
Kirjoittajahan nimenomaan myöntää ja vielä painottaa aloituksessaan, että on se "syyllinen". Että mitään varsinaista ongelmaa ei pitäisi olla, että lapset ovat mukavia ja että he tulevat toimeen keskenään.
Hän nimenomaan kertoo, että ongelma on juurikin siellä hänen omien korviensa välissä, että HÄNEN on vaikea olla lasten seurassa ja että lapset rassaavat ja tuntuvat ahdistavilta nimenomaan HÄNELLE.
Hän on tiedostanut tämän ongelman, myöntää sen, harkitsee jopa "luovuttamista" ja on kiinnostunut tekemään ongelmalle jotain. Pyytää anteeksi itsekkyyttään, vaikka tällä kirjoituksellaan hän nimenomaan todistaa olevansa epäitsekäs. Jos hän olisi itsekäs, hän ei välittäisi.
""Anteeksi pyyntö tuoss perässä tarkoittanee sitä, että yrität pehmentää sanomaasi ja siirtää syrjään oman syyllisyyden sekä sen tunteen...""
Kyllä hän mielestäni kirjoittaa ongelmastaan aivan suoraan, mitään pois jättämättä ja mitään kaunistelematta. Hän tuo selvästi esille oman syyllisyydentunteensa, miten niin muka "siirtää sen syrjään"?
""Että lukijat hyomaavat että "sulla on sydäntä" mutta tilanne on kuitenkin sinusta inhottava...""
Sydäntä hänellä selvästi on, koska on kiinnostunut tekemään ongelmalle ja tunteilleen jotain, ja onhan se päivänselvää, että tilanne on hänelle inhottava. Eihän hän muuten tänne kirjoittaisi ahdistuksestaan?
""Olet kuin poliitikko, teet asioita joita ei hyväksytä, mutta siirrät oman osuuden syrjään, vika ei ole sinussa vaan muissa. ""
Mitä asioita aloittaja on tehnyt, joita ei hyväksytä? Myöntänyt negatiiviset tunteensa, ihmettelee ja harmittelee niitä itsekin. Miten hän on siirtänyt oman osuutensa syrjään? Miten hän on tuonut ilmi, että vika ei ole hänessä vaan muissa? Kun hän nimenomaan on kertonut, että mitään ongelmaa ei pitäisi olla ja muissa ei ole vikaa: lapset ovat mukavia jne. ja että vika on hänessä.
Voisitko tähdentää minulle hänen aloituksestaan kohdan, jossa hän sanoo vian olevan kaikissa muissa paitsi itsessään?
Minä ymmärrän aloittajaa, on vaikeaa lapsettomana hypätä yhtäkkiä mukaan lapsiperheen kiemuroihin. Siihen auttaa aika, tutustuminen, pienet askeleet. Minullakin oli alussa samantapaisia tuntemuksia, mutta kun sain oman lapsen, oleminen helpottui. Nyt yhteisiä on useampi, ja lapsiperheen arki on tuttua.Tientenkin ymmärrät aloittajaa kun olet se itse. Vastasit itsellesi...voi ihme!!!!
- höpö höpö
että näin taas! kirjoitti:
Tientenkin ymmärrät aloittajaa kun olet se itse. Vastasit itsellesi...voi ihme!!!!
Kun et enää keksi mitään järkevää argumenttia etkä puolustusta jutuillesi, alat syyllistää asiatekstin kirjoittajaa vastaamisesta itselleen.
Olet huvittava tapaus. Onhan se helpompaa siirtää huomio pois itse asiasta kun menee muuten sanattomaksi.
- Onnea meillä riittää
Meillä lapset ovat onnellisia, kun kielsin ex miehen ja ex isän naisten olemasta missään tekemisissä meidän kanssa, ja varsinkin lapsiin ei saanut olla tekemisisä. En uskaltanut riskeerata lapsia vieraisiin ulkopuolisiin naisiin, ja nyt olemme tosi tyytyväisiä, kun täällä lukee näitä miten toistenl apsia kohdellaan, niin todella hyvä päätäös. Lapsekin ovat lukeneet näitä juttuja täällä kun ovat aikusia jo, ja kauhistelevat, sanovatkin että onneksi heillä ei ole ollut tuollaista lapsuutta! Niinpä, lasten suusta kuulee toduuden,
Me emme ole niitä naikkosia tarvinneet yhtään mihinkään, ja olen erittäinylpeä että ysytyi yksin kasvattamaan lapsista todella hienoja aikuisia. Mies ei kyennyt. Kn hän hylkäsi lapset ja vaihtoi vieraisiin ulkopuoliin naisiin, tajusimme että rahkeet ei riittänyt hänellä perheelliseksi. Nyt vaan katuu mutta mitäs antoi perheenrikkojien pilata oman elämänsä!!
Nyt ovat lapset isänsä hylänneet, sitä saa mitä tilaa.
No kerran se naikkonen yritti vietitellä yhdelle lapsistani kun oli vielä pieni, mutta onneksi, onneksi satuin lukemaan viestin kun lapsin äytti että joku kumma viesti, niin yritti salaa tavata meidän lasta ja laitto sairaan viestin!!! Hyvänen aika, Soitin heti ex miehelle ja sanoin että naikkoses lähettelee sairaita viestejä meidän lapselle.. jne...hän lopetti sen touhun eikä ole sen koommin naikkonenm eitä ja lapsia kiusannut.
En käsitä, miksi jotkut vanhmmat antavat moista tapahtua? Se on meille mysteeri. Mun anoppi ja ppi(ex miehen vanhemmat) ovat aivan äimistyneitä että sellaista tapahtuu. Anoppi on mun parjaita kavereita, meillä on aina ollut kivat keskustelut ,e kä hekään voi käsittää misia tapahtumia.
Mutta meille on olu suuri onni, että emme ole koskaan joutuneet pakolla näkemään ex miehen naisia, niitä perheenrikkojia, eikä he ole tunkeneet meille emmekä me ole menneet heitä katsomaan. Se olisi vaatinut jo suuremmanluokan miettimisen ja paljon tukijoukkoa mukaan, että olisimme niin tehneet.
Mieskin on siinä suhteessa reilu, että on pitänyt piilossa poissa miedän näykyvistä naikkosensa, eikä tuo niitä väkisin meille. Suojelee mietä.
Vaikka lapsia ei autakaan millään muotoa enää eikä muista, vaan on aina maksellut naikkostensa laskut ja elämiset lapsille kuuluvilla rahoilla, niin kaikista tärkeempää on se ettei ole tunut naisiaan meille.- olet vähän seko
Tulipas deja vu...
Aivan kuin olisin lukenut tämän saman litanian joskus aiemminkin :D :D - lissu ry
olet vähän seko kirjoitti:
Tulipas deja vu...
Aivan kuin olisin lukenut tämän saman litanian joskus aiemminkin :D :DJuuh.. se kirjoitus oli täyttä asiaa. Kertaus on opintojen äiti, sanotaan.
- Reps ja kops
Reps :D... Onneks meille ei ole tunkemassa naikkosia ovista ja ikkunoista :D. Sitten pitäis haravalla hätistellä ´niitä kauemaksi.l
- meillä lapsia arvost
Mutta olin aikanani huolissani kun tiesin että perheenrikkojilla ei ole muuta mielessä kuin hajoittaa lapsiperheitä. Kun heillä ei ole mitään ei toisillakaan saa olla.
En olisi voinut uhrata lapsiani täyisin ventovieraiden ihmisten seuraan, jos ei tunne taustoja. Kulut ym päiväkodit ovat erikseen, mutta täysin vieras ihminen, en ole ikinä luottanut eikä lapsenikaan luota vieraisiin ihmisin edes nyt aikusinakaan.
Minusta on sääli, että jotkut lapset joutuvat vasten omaa tahtoaan tekemään asioita, joita aikuinenkaan ei viitsi. Jatkvua matksutelu talonvälisää, ei ole lapsen elämää. Ei myöksään se että joutuu täysin vieraan ihminen käsiin. Huh.. se olisi minusta niin julmaa, että en ikinä suonut ex miehen naikosille sitä iloa, että olisivat voineet pilata lapseni tai kiusaisivat heitä jahaukkusivat.
Täällä on niin paljon näitä juttuja, että kyllä pistää vmiettimään, että olen sentään hyvä äiti ja niin lapsetkin ajattelevat, onneksi.
En olisiv onut olla osa sitä juttua, että antaisin lapseni mennä pilalle vain sen tähnden, että isä halusi vaihtaa lapsemme vieraisiin naisiin.
Olisi ollut erittäin julmaa lapsiamme kohtaan.
Kaikillehan ei sovi, jotkut haluavat olla lapsistaan erossa, oli hoitaja millanen tahansa, mutta minä en ole uskaltanut uhrata lapsiani miehen heikkopäisten ja katalien kierojen naisten kynsiin.- thank god
Voi luoja miten sekaisin ihminen voikaan jättämisen myötä mennä...
Onneksi minä en koskaan pimahtanut vaikka mieheni häipyikin. - Onnen ydinperhe
thank god kirjoitti:
Voi luoja miten sekaisin ihminen voikaan jättämisen myötä mennä...
Onneksi minä en koskaan pimahtanut vaikka mieheni häipyikin.No en minäkään, mutta mies pimahti kun pystyi hylkäämään omat lapset ja vaihtamaan täysin viraisiin perheenrikojiin. Miteimmekin että mitä liikkui miehen päässä, kun niin teki ja uskoi että elämä hymyilee kun ei ole omia lapsia kiusana? Kun semmoista uskoo perheenrikkojilta, niin ei muuta voi uskoa kuin että mies on sekaisin.
Eikukaanjärkevä mies hylkää omia lapsia ja vaihda vieraisiin naikkosiin. Semmoinen mies ja isä saa mennäkin. - mm
Entinen miehesi ja lapsesi ovat ainoat jotka on oikeasti joutuneet syyttömänä kärsimään. sinä olet tehnyt lapsistasi sairaita. olet myrkyttänyt ja manipuloinut heidän mielensä niin pahasti kun he olivat pieniä, että tottakai he ovat aikuisenakin samaa mieltä valheidesi kanssa. Tuo sinun toimintasi on systemaattista vieraannuttamista isästä ja tiedätkö että sille on toinenkin nimi tänäpäivänä, nimittäin väkivalta. Kyllä, sinä et ole hyvä äiti, vaan sinä olet äiti joka on käyttänyt henkistä väkivaltaa lapsiinsa koko heidän elämänsä ajan. Sinä olet väkivaltainen. Sinulta olisi pitänyt ottaa lapset pois kun he olivat pieniä. Äidiksi tuleminen ei ole mikään saavutus. Siihen pystyy pirihuorakin..
- voi vi***tu
Onnen ydinperhe kirjoitti:
No en minäkään, mutta mies pimahti kun pystyi hylkäämään omat lapset ja vaihtamaan täysin viraisiin perheenrikojiin. Miteimmekin että mitä liikkui miehen päässä, kun niin teki ja uskoi että elämä hymyilee kun ei ole omia lapsia kiusana? Kun semmoista uskoo perheenrikkojilta, niin ei muuta voi uskoa kuin että mies on sekaisin.
Eikukaanjärkevä mies hylkää omia lapsia ja vaihda vieraisiin naikkosiin. Semmoinen mies ja isä saa mennäkin.Olet ääliö, kehtaatkin syyttää lapsiasi erosta, sinuthan se miehesi petti ja jätti.
- mm
Ei mies sen takia lähde pois ydinperheestä että ei pitäisi lapsistaan, vaan sen takia ettei siedä vaimoaan. Yrittäkää mammat niellä se tosiasia.
- Naiset haluaa erota
Suurin osa avioeroista tehdään naisten aloitteesta, jotta repikää siitä. Miehet eivät siis noin vain lähde itse pois ydinperheestä, vaan he saavat kenkää ydinperheestä.
- Kaveri
Miehesi lapset tulevat olemaan aina siis forever osa hänen elämäänsä. Näin äitinä suosittelen, että varmasti sinua varten on olemassa täysin vapaa mies. Sinullekaan elämä ei tule helpottumaan vaan päin vastoin, jos tunne jo nyt noin, tee ratkaisu nyt. On väärin sinua itseäsi, miestäsi ja hänen lapsiaan kohtaan jatkaa, mikäli et tunne miehesi lapsia osaksi teidän yhteistä perhettä. Lapset vaistovat tunteesi, joten ei ole helppoa jatkossakaan. Ei ole mitään tarvetta haukkumiselle, vaan tunteet ovat tunteita ja niitä täytyy kuunnella, mikäli haluaa jaksaa. Puhu ihmeessä avoimesti miehesi kanssa asiastan nyt ajoissa.
- mäkin
Luin juuri jostain uusperhesivustolta että olet jo voitolla jos myönnät että et pidä miehesi lapsista. Itsellä sama tilanne. Silti en halua menettää hyvää ja rakasta miestä vain lasten vuoksi. Teen kaikkeni että tulen heidän kanssaan toimeen ja vältän niin paljon yhteisiä hetkiä kun mahdollista jotta kestäisin heitä joka toinen viikko. En tiedä miten väärin teen, mutta rakkauteni on suurempaa tätä miestä kohtaan kun ärsytys hänen lapsiinsa..
- Voi teitä poloisia..
Te siis bunkkaatte jo yhdessä...? Ei tuo ole hyvä ratkaisu, että joudut puolet ajasta välttelemään ihmisiä omassa kodissasi. Eikä lapsille ole hyväksi, että he huomaavat tuon ihan varmasti, vaikka eivät sitä näyttäisi. Rakkaus voi joskus olla sitäkin, että katsoo pitemmälle aikavälille ja muuallekin kuin omaan napaan. Miehesi varmasti arvostaisi sitä, että ottaisit aikuisen vastuun perheessänne. Jotenkin ihan hullu tilanne, jos kämpässä asuu isä lapsineen ja sitten pitkin seiniä hiippaileva äitipuoli. Hirveän stressaavaa kaikille! Kotona on oltava rento ja hyväksyvä ilmapiiri. Joo ja ennen kuin joku alkaa puhua etälapsista, niin joka toinen viikko on kyllä asumista eikä mitään kyläilyä. Tekee vuodessa 26 viikkoa.
- Lapsi haluaa isän
Lapsilla on äiti, eivät he halua uutta, eikä äiti halua toista äitiä. Mutta miehen voi olla vaikea suhtautua naiseen joka ei rakasta hänen lapsiaan. Ehkä koska kokee lasten olevan osa itseään, tai koska lapset ovat niin tärkeitä ja kumppanin pitäisi välittää itselle tärkeistä asioista? Neutraali asenne lapsiin ei siis välttämättä riitä miehelle. Vaikka lapsille se voi hyvin riittää. Kyse ei siis ole lapsen tarpeista. Lapset haluavat isänsä rakkautta ja olla isänsä kanssa. Lapset eivät useimmiten halua sisaruksiaankaan viemään vahempiensa aikaa.
Kiintymystä lapsiin ei voi syntyä ellei laspiin luo jonkinlaista suhdetta. Voiko toiseen ihmiseen koskaan kiintyä ilman yhdessäoloa, yhteisiä hienoja hetkiä?
Varmasti lapset voivat ärsyttääkin jos he ovat vain negatiivista elämään, eivätkä lainkaan positiivisia asioita. Miksi toisen lapsista pitäisi välittää niin paljon, miksi neutraali tai pitäminen ei riitä? Suhde toisen lapsiin on kuitenkin aina suhteessa vanhempaan. Jos suhde vanhempaan katkeaa, ei sinulla ole oikeutta lapsiin tai heidän kanssaan olemiseen.
Pienet lapset eivät ole kuin muut ihmissuhteet, aikuisten väliset suhteet. Vanhemman täytyy määrittää uuden puolison rooli ja hoitaa uuden puolison ja lasten tutustuttaminen.
Mielestäni on outoa vaatia että puoliso välittäisi lapsista jotka kohtelevat häntä huonosti. Erittäin väärin on se, jos vanhempi antaa lasten kohdella puolisoaan näin. Varsinkin kouluikäiset lapset voivat olla julmia. Olen itsekin tälläinen ollut, vaikka vanhemman puolisoissa ei mitään vikaa olisi ollutkaan. Muistan miten vanhempani olivat minun puolellani. Olen kuullut samaa monen suusta. Miten aikuis iällä hävettää oma käytös, kun ei ole voinut sietää vanhemman uutta puolisoa.- Hyi ei meille tulla
Häpee sie vaan ihan rauahssa itseäsi. Kaikkien ei tarvi hävetä, eikä tarvi olla missään tekemisissä ihmistenk anssa joita ei elämäänsä halua.
Ei lapsenkaan, minä olisin nähnyt punaista, jos mun lapset olisivat aikanaan halunnet että isi olisi tuonut uuden suhteensa meille ja lapset olisivat halunneet olla hänen kanssaan tekemisissä. Miettisin varmaan missä kohtaa kasvatus on mennyt pieleen tai että siinä on jostain päin painostus kyseessä. En usko että lapset itse sitä olisi ikinä keksineet.
Mutta meillä niin onnellisesti, ettei mies ole heitä tuonut meille, eikä antanut lastenkaan heitä nähdä. Emme siis tiedä millanen kanttura on kyseessä, ja hyvä niin, ei ole kukaan haukkunut eikä aiheuttaneut enepää ongelmia kuin mitä perheemme rikkoi, mutta siinähän onkin meidän perheelle kylliksi ollutkin.
Jokainen voi ottaa sydänystäväksi vaikka siilin tai peltomyyrän, mutta ei kaikkien tarvi. Jokaisella on vapaus valita ketkä ovat tekemisissä ja ketkä ei.
Meidän sukuun on ollut ehdoton ei meidän ex isällä tuoda yhtään naikkosta meille. Me emme heitä tarvi. Etsikööt meidän kaltaiset ihanat ihmiset aivan muualta, kuin meiltä.
- sairas lissu reppana
Sinä olet sairas. Mistä tiedät ettei lapsesi ole tekemisissä isän ja nyxan kanssa, vaan ne ei kerro sulle? Säälin ex-anoppiasi ja heidän sukuaan, kun joutuneet kuuntelemaan noin sairaita juttuja.
Oletko sen takia katkera koska itse menetit lapsesi ex-miehelle ja hänen uudelle VAIMOLLE eli lastesi äitipuolelle. Lastensuojelu on varmasti puutunut sinun myrkyttämiseesi ja lasten henkiseen väkivaltaan, sillä sinun luona lapsesi olisivat sairastuneet ja pahasti
Lainaten sinun kirjoituksiasi ".Ex-pakotettiin lähtemään vieraan naisen mukaan....HAHAHAHHHAAA, jos lapseni olisivat menneet vieraan naikkosen luo niin ne ois varmaan pakotettu ei ne itse olisi sitä keksineet....BUAHAHAHAA
Miten ex-miehesi pystyy pitämään sen naikkosen ulkopuolella, kun kerran ei pystynyt jäämään teidän luo vaan pakotettuna lähti vieraan naisen mukaan. Mitenkäs sillä on sit munaa pitä se nainen ulkopuolella ettei olisi laspsille nayttäytynyt???...hahhahhaa- Niin se vaan menee...
Pakko ottaa kantaa tähän keskusteluun. Olen 10v itseäni vanhemman miehen kanssa suhteessa, ollaan oltu nyt 3v yhdessä. Minulla ei ole lapsia, miehellä 20v laiska poika, joka pelaa vaan kotonaan kaiken ajan tietokone ym pelejä, ei ole koskaan tehnyt töitä, elää sos.avulla. Jos huomautan miehelle tästä pojastaan, saa raivarit. Toinen mieheni lapsi 10 v tyttö, käy joka toinen vkl:ppu meillä ja isä lellii tätä kakaraa ja lässyttää ja sössöttää tälle. Tyttö tulee vanhempana käyttämään isäänsä hyväkseen pummimalla rahaa ym, tiedän sen. Turha huudella, miksi rupesit suhteeseen miehen kanssa jolla on lapsia. En voinut tietää mitä se toisi tullessaan! Rakastuin tähän mieheen, en hänen lapsiinsa. Tiedän, että olen nyt valinnan edessä, mutta lähteminen pelottaa ja päätös on vaikea tehdä, koska miehessä on paljon hyvää. En millään siedä hänen kasvatusta vailla olevia lapsiaan, joten luulen että parempi olisi erota ja jättää "lottovoitto" jonkun toisen akan huoleksi. Olen 32v, pidän kroppani ja ulkoisen olemukseni hyvässä kunnossa, silti pelottaa ja mietin, löydänkö lapsettoman miehen enään tässä iässä? Jokaisella on täällä silti vaan yksi elämä elettävänä ja se pitää elää niin, että se on täynnä onnea, jos se itsestä riippuu. Ja sellainen ihminen rinnalla, jonka kanssa elämä on seikkailu ja uusien asioiden kokemista. Ei niin, että asiat on jo koettu monta kertaa jonkun toisen naisen kanssa ja mikään ei tunnu enään miltään. Lapsettomat nuoret/nuorekkaat naiset, ottaakaa puolisoksi mies, jolla ei ole lapsia. Nainen ei kestä toisen naisen lapsia, niihin meneviä yhteisiä rahoja, aikaa ym.. Minä tiedän! Olkaa viisaampia.
- yksin suhteessa
Minä olen asunut nyt 2 vuotta miehen kanssa, jolla on kaksi ala-asteikäistä lasta. Alusta asti tulin lasten kanssa hyvin toimeen. Lapset ovat vuoroviikoin äidillä ja isällä, hiukan enemmän meillä, siis isän luona.
Rakastan näitä lapsia ja tiedän, että olen heille tärkeä. Alun perin rakastuin mieheen, ja halusin olla hänen kanssaan. Nyt koen olevani kuin vakiintunut huonekalu, en ole miehelle olemassa. Tätä en halunnut. Olemme puhuneet asiasta parisuhdeterapiassa, ja mies on sitä mieltä, etten vain ymmärrä, että hänen kaikki hellyytensä ja energiansa kuluu lapsiin, ja kun lapset eivät ole meillä, mies haluaa omaa rauhaa, ladatakseen akkuja lasten tuloon.
Tunnen jääneeni parisuhteessa "yli". Olen nyt enemmän rakastunut lapsiin kuin mieheen. Tästä tulee olemaan vaikea lähteä :( - yks vaan
Lopeta suosiolla! Et voi tuhota viattomien lasten elämää. Jos ei kestä lapsia täytyy kaiken järjen mukaan ottaa mies jolla ei niitä ole.
Minunkin mieheni on lapseton, koska tajuan etten olisi hyvä äitipuoli. Minä pidän kaikista lapsista ja haluaisin auttaa siinä että kaikilla lapsilla olisi hyvä olla koko maailmassa. Mutta omat lapset ovat niin tärkeitä, että omaan kotiin ei muita lapsia mahdu. En voisi ikinä viedä lapselta isää, joten vain lapseton mies kävi minulle. - äitipuoli37
Ymmärrän sinua todella hyvin, koska olen kokenut itse hyvin samanlaisen tilanteen menneisyydessäni. En suunnitellut alkavani seurustelemaan miehen kanssa, jolla on lapsia.. Itse asiassa se oli todellakin jotain mitä en olisi missään nimessä halunnut tapahtuvan. Niin kuitenkin kävi, että rakastuimme.
Rakkauden huumassa ajattelin suurinpiirtein ryhtyväni lapsille äidiksi ja korjaavani kaikki heidän traumansa. Aluksi vietin lasten kanssa vain joka toisen viikonlopun. Se aika oli niin vähäinen, että siinä oli helppo kokea vain positiivisia tunteita.. varsinkin kuin itse eli rakkauden huuma vaihetta.
Kun muutimme yhteen, se oli todella vaikeata minulle. Tuntui kuin pieneltä kuolemalta luopua kaikesta menneestä elämästä.. sellaisena kuin elämään yksin ollessa oli tottunut. Kävin läpi tosi vaikeita tunteita itseni kanssa. Uusi rooli perheen äitini oli kuin olisi astunut ylisuuriin saappaisiin. Oli tosi hämmentynyt olo siitä, että kuka minä olen, mikä on minun tehtäväni, mikä on suhteeni näihin lapsiin ja jne. Olin itselleni kuitenkin luvannut, että haluan käyttää tämän mahdollisuuden ja katsoa mihinh kaikki johtaa. Tiesin, että mitään päätöstä ei kannattaisi tehdä hätäsin perustein. Olin päättänyt antaa aikaa sopeutua ja katsoa että voisko tästä tulla jotakin. Auki oleva takaportti helpotti oloani vaikeina hetkinä.
Toinen lapsista asui ja asuu yhä luonamme ja toinen käy viikonloppuisin. Meidän luonamme oleva lapsi oli murrosiän alussa ja kaikin puolin erittäin haastava. Minä yritin olla ymmärtäväinen ja hyväksyä ja toimia ,ettei riitoja tulisi. Sitten kun vuodet kuluivat, niin aloin muuttua aidommaksi ja antaa palaa myös takaisin. Minulla oli myös oikeus suuttua ja pitää puoleni. Pamauttelinkin toisinaan tosi kovasti takaisn murkulle. Ehkä se ei ole kauhean aikuismaista, mutta jälkeenpäin todettuna se oli tarpeellista.. alkoi teini nähdä itsekin omaa sietämätöntä käytöstään.
Nyt olemma olleet yhdessä jo 5 1/2 vuotta. Elämä on tasaantunut ja tulen tyttöjen kanssa hyvin toimeen. Olemme kaikki kasvaneet tällä matkalla. Olen tosi tyytyväinen siihen millainen ihminen minusta on kaiken tämän jälkeen tullut. Miehestäni ja hänen lapsista on tullut minun perheeni. Omia lapsia minulla ei ole, enkä tiedä tulenko koskaan niitä haluamaankaan.
Jos rakastat miestäsi, niin älä luovuta niin helpolla! Miehesi lapset nostavat sinussa monenlaisia tunteita. Kun kohtaat ne, niin kehityt ihmisenä. Kun annat aikaa itsellesi, miehellesi ja lapsille, niin voit yllättyä siitä mitä tulet saamaan. Voi käydä niin, että jokusen vuoden päästä katsot tilannetta aivan uusin silmin ja et enää todellakaan halua eroon lapsista. Jos taat toteat, että kuvio oli sinulle liian rasittava, niin olet ainakin antanut itsellesi mahdollisuuden ja sinun ei tarvitse jälkeenpäin harmitella sitä mitä olet menettänyt.
Ps. Oletko koskaan ajatellut sitä, että jos hylkäät rakastamasi miehen lasten takia, niin et tule koskaan löytämään hänen kaltaistaan? RAkkaus on niin arvokas asia, että kannattaa punnita asioita tarkkaan ennenkuin kävelee onnensa ohitse!- Niin se vaan menee...
Äitipuoli37, Suuri kiitos sinulle ajatuksistasi! Sait minut ajattelemaan asioita uudesta näkökulmasta ja se tuli tarpeeseen. Ehkä odotan vielä ja annan asioille aikaa, niinkuin sanoit itsekkin tehneesi. En haluaisi katua päätöstäni, on se sitten lähteminen tai jääminen. Minäkin aikoinaan sanoin, että en voisi koskaan ajatella olevani suhteessa miehen kanssa jolla on lapsia, mutta never say ever, toisin kävi. Ihastuin, rakastuin ja vasta sitten sain tietää lapsista, joten alku ei ollut meillä yksinkertainen...
Toivotan kaikkea hyvää sinulle, mukavaa kesän odotusta ja paljon rakkautta elämääsi. :)
- Anonyymi
Antaa huonoja signaaleita sinun ajatuksesi. Lapset ovat olemassa eivätkä ole pyytäneet päästä maailmaan. Ei ole heidän vika että vanhemmat erosivat ja nyt sitten on kaksi kotia.
Kyllähän se niin on että lapset muistuttavat olemassaolollaan miehen entistä elämää, joten tee valinta, että josko tulet jaksamaan elämää miehen kanssa jolla on lapsia.
Jos tunnet ettet ole kypsä elämään niissä olosuhteissa missä lapset ovat myös miehen luona , niin silloin voit miettiä että onko rakkautesi kyllin suuri miestä kohtaan.älaoset kasvavat äkkiä ja ongelmia jos jonkinlaisia tulee olemaan heidän kasvaessaan , niin päätä oleyåtko se joka jakaa elämänsä tämän miehen kanssa vai olisiko joku toinen ehkä sellainen joka ajattelee toisi.äitse olin se lapsi jonka vanhemmat erosivat ja isän piti valita minun alle kouluikäisen ja uuden naisen välillä nainen voitti eikä minulla ollut pääsyä edes tapaamaan isääni. Siksi ajattelen näitä lapsia, ettei kenkään lapsen tarttis koke sitä mikä oli minun isätön lapsuuteni . - Anonyymi
Ymmärrän oikein hyvin sinua. Olet itsekäs ja omahyväinen mulkero ja olisi kaikille parasta kun pakkaisit kamasi ja muuttaisit Frans Josefin maalle.
Ketjusta on poistettu 5 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Mopomiitissä vakava loukkaantuminen
IMATRAN mopomiitistä lauantai-iltana sairaalaan joutuneet kuljettajat ovat loukkaantuneet vakavasti, Kaakkois-Suomen pol3044950- 433404
- 582111
J-miehelle
Miksi kaikki päättyi näin? Vain sinut olisin halunnut, on ikävä sua. Älä ajaudu väärille teille, olet mulle Rakas.671732Ihmettelen sinua... En koskaan päässyt
Selvyyteen että minkälainen olet pohjimmiltasi, mitä haluat minusta. Nyt näyttää että olet myös tosi hyvä valehtelija. E691428- 401268
Koko maailma elää valhetta
Lähestulkoon koko maailma elää valhetta. Tietomme on valhetta, luulomme arvailuja ja pahuus jokaisessa sydämessä, jos ei4241233Viikonlopun päätteeksi löytäisin
paikkani sinun kainalossasi. Telkkarissa joku leffa, sarja, ehkä ihan mielenkiintoinenkin tai sitten ei enää jaksaisi ke161218Pääministeri hillatorilla kun olis pitänyt olla...
https://www.is.fi/politiikka/art-2000010638113.html Loppuiko puhti, osaaminen vai onko pääministerillä ylivoimainen e2201199Rupesin oikeasti odottamaan
Että toteutuuko se meidän pusu ensiviikolla. Olisin niin onnellinen se merkitsisi paljon.571145