Jäin leskeksi viime vuonna. Ikäänkuin se ei olisi riittänyt, sain appivanhemmista yhä pahenevan riippakiven elämääni. Pahaksi onneksi asumme lähekkäin, joten painajainen oli valmis. Kotiini tullaan kuin omaan, tutkitaan nurkat, arvostellaan tekemiseni ja viime kesänä käytiin tarkistamassa jopa karviaispensaat, kun en ollut marjoja kerännyt, siitä huomautettiin. Aikani yritin ystävällisesti huomauttaa että antakaa olla, minä hoidan asiani. Mutta ei auttanut. Lopulta tein päätöksen ja muutin kotoani pois, maksoin mieluummin muualle vuokraa ja sain elää rauhassa. Pikaiset käyntini kotona huomataan ja välittömästi karautetaan paikalle. Nyt keväällä sain sitten tarpeekseni, taas kerran pihalleni tunkeuduttiin ja silloin sanoin suoraan että tänne ei saa enää tulla, tämä on minun kotini ja minulla on oikeus kotirauhaan. Kotini tulen myymään pois heti kun se on mahdollista ja sen jälkeen minua ei siellä enää näy. En käynyt heillä mieheni eläessäkään kuin ne pakolliset kahvit jne ja nyt en mene enää ollenkaan. Enkä ole mikään lapsukainen jota pitää hoivata, vaan aikuinen 5-kymppinen nainen.
Appivanhemmat lesken kimpussa
21
1284
Vastaukset
- oppeliini1
Tuo on todella ikävää.
Yksi keino estää vieraiden reviirillesi tunkeutuminen:
Pystytä tonttisi ympärille aita, tai ainakin kadun/tien puolelle. Aitaan portti ja siihen lukko. Se estäisi pihaasi autolla ajon.
Vaihda lukot oviisi. Heti tänään. Avain vain sinulle.
Nuo ihmiset eivät , ikävä kyllä, ymmärrä mitä kielto tarkoittaa joten sinun on tehtävä nuo kotiisi liittyvät muutokset välittomästi.
Toinen vaihtoehto olisi jos vuokraisit talosi itse auessasi muualla. ( välityksen kautta joka auttaa saamaan vuokralaiset pois/hoitavat mahdolliset viat joita vuokralainen on aikaansaanut jne.) Vuokratulot olisi hyvä tulolähde kunnes ostaja loytyy. - osaavatpa
olla ajattelemattomia.
Mistä näitä riittää? - huvittunut 100%
Jos tuon tekstin olisi kirjoittanut 30v miniä niin vastaukset olisi ollut ihan toista luokkaa, esim. "oletpa törkeä ja epäkunnioittava appivanhempiasi kohtaan. Hyvää he vain tarkoittavat, kun tulevat käymään ja sinä viitsit muuttaa heitä karkuun. Käytöksesi on törkeää. Mene itseesi ja opettele myötäelämisen taitoja - tulet itsekin tarvitsemaan elämäsi aikana myötätuntoisia ihmisiä!"
- hgklöåähg
Ja höpö höpö!!!
- Independent *
Mitä eroa on, jos kirjoittaja on 50 vuotias miniä tai 30 vuotias? Aloittaja on leski, jolla on oma kotinsa.
Moitit toisen myötäelämisen taitoja, joita leski tulisi tarvitsemaan elämänsä aikana.
Et tainnut lukea aloitusta ajatuksella. Juuri nythän hän kaipaisi myötätuntoisia ihmisiä, mutta joutuu elämään ahdistavassa ilmapiirissä.
En suosittelisi jäämistä entiseen asuntoon. Appivanhemmat hamuavat itselleen tilanteesta jotain. - Minnikäinen
Independent * kirjoitti:
Mitä eroa on, jos kirjoittaja on 50 vuotias miniä tai 30 vuotias? Aloittaja on leski, jolla on oma kotinsa.
Moitit toisen myötäelämisen taitoja, joita leski tulisi tarvitsemaan elämänsä aikana.
Et tainnut lukea aloitusta ajatuksella. Juuri nythän hän kaipaisi myötätuntoisia ihmisiä, mutta joutuu elämään ahdistavassa ilmapiirissä.
En suosittelisi jäämistä entiseen asuntoon. Appivanhemmat hamuavat itselleen tilanteesta jotain.Tämä kirjoittaja taisi olla vain sarkastinen ja hänen pointtinsa oli siinä, että samanlaista asennetta ei sallittaisi 30:ltä. Eli pitäisi vain niellä huono käytös appivanhempien puolelta.
- Liina Anniina
Otan osaa puolison menetyksestä!
Otan myös osaa, että appivanhempasi ovat menettäneet poikansa. Se on raskas sydäntä musertava suru.
Suurempi kuin osaamme kuvitellakaan, koska omassa aikuisessa lapsessa on tulevaisuus ja toivo. Nyt he ovat menettäneen sen.
Tottakai he ovat ajattelemattomia tullessaan kutsumatta kotiisi. Se on ollut MYÖS heidän poikansa koti.
Ehkä he ovat vain halunneet vielä käydä siellä, tavallaan tuntea poikansa läsnäolon... hänen jälkeensä jättämän elämänpiirin.
Elämässä kun kaikki ei ole niin yksiulotteista, ihminen joutuu ylitsekestämättömiin vaiheisiin... mutta milläs me sen kestämme.
Niin, millä kestät sinä, millä appivanhempasi?
Sanon: rakkaudella, anteeksiannolla, hyväksynnällä, sydämen anteliaisuudella, myötätunnolla.
Joskus on tilanteita, että pitää antaa enemmän kuin toinen. Pitää joustaa enemmän, tuli enemmän kuin puolitiehen vastaan.
Käyt läpi vielä suruprosessia. Katkeruudella ja vihalla et siitä selviä. Avaa hieman silmiäsi, teillä on yksi yhteinen suru jaettavana appivanhempiesi kanssa.
Ne karviaispensaiden vaanimiset ym. voivat olla merkitykseltään symbolisia, ne voivat kuvastaa heille enemmän kuin pelkkä pensas...
tuntuu jopa sivullisesta pahalta lukea, että edes pojan kuolema ei ole parantanut välejä appivanhempien kanssa... kun viha ylettyy haudan ylitse, se on jotain tosi surullista.- vai mitä
Onpas yksisuuntaista... siis miniän täytyy vain sietää silmille hyppiminen, vaikka itse on kesken surutyönsä joutunut jopa lähtemään muualle asumaan, että saa edes vähän rauhaa?
Mielestäni tuo menee jo yli kaikkien rajojen.
Vaikka appelat ovatkin menettäneet poikansa, täytyy sentään voida vaatia normaaleja käytöstapoja. Ei heillä ole oikeutta kiusata leskeksi jäänyttä miniää oman surunsa verukkeella. - Liina Anniina
vai mitä kirjoitti:
Onpas yksisuuntaista... siis miniän täytyy vain sietää silmille hyppiminen, vaikka itse on kesken surutyönsä joutunut jopa lähtemään muualle asumaan, että saa edes vähän rauhaa?
Mielestäni tuo menee jo yli kaikkien rajojen.
Vaikka appelat ovatkin menettäneet poikansa, täytyy sentään voida vaatia normaaleja käytöstapoja. Ei heillä ole oikeutta kiusata leskeksi jäänyttä miniää oman surunsa verukkeella.Ei, ei, todellakaan en hyväksy kenenkään kiusaamista! En leskien, enkä appivanhempien.
Miniä on kokenut appivanhempien käynnit kiusaamiseksi. Emme kukaan täällä tiedä mitalin toista puolta, ovatko surussaan uivat appivanhemmat itse tarkoittaneet tai tajunneet asiaa kiusaksi.
Emme tiedä taustoja, onko ko. talo ollut joskus appivanhempien omistuksessa ja siirtynyt pojalle...
onko leskeksi jääneellä lapsia... mitään ei siitäkään mainita.
Voi olla, että appelat ovat käyneet katsomassa lapsenlapsiaan.
Kovin suppealla tietämyksellä olemme antamassa "lausuntoja", niin minä kuin sinäkin. Voimme peräti olla molemmat väärässä, tai minä olla täysin hakoteillä. Alkup. ei näytä valottavan taustoja.
Ed. kirjoituksella halusin tuoda esiin, että yhteinen suru on jäänyt surematta.
Tiedän tuttavapiirissäni tapauksen, jolloin anopin ja miniän suhteet lähenivät, kun toiselta kuoli poika ja toiselta aviomies. Yhdessä käyvät haudalla ja suvun juhlissa.
Anoppi on hyväksynyt miniän uuden miesystävän, ja käyvät vierailulla. Anoppi kokee, että elämän on jatkuttava, eikä hän ole jäänyt yksinäiseksi pojan kuolemasta huolimatta.
Tällainen järjestely vaatii molemmilta joustavuutta ja rakkautta. - Suruprosessi
Kenelläkään ei ole velvollisuutta sietää sitä, että poissaollessa joku tulee omilla avaimillaan tutkimaan paikkoja.
Eipä silti, että se olisi sen sallittavampaa, vaikka olisi itse kotona.
Toisen elämään ei saa puuttua. Väkisin toisen kotiin tunkeminen ei ole koskaan oikein.
Se ei ole suruprosessia, se on toisen elämänpiiriin tunkeutumista ja huonoa käytöstä.
Ei ole mitään oikeutta sanoa, että tämä on kuolleen pojan koti. Kuolleella ei ole mitään laillisia oikeuksia, sillä arkkupaidassa ei ole taskuja.
Perunkirjoitus tehdään ja perintö jaetaan. Jos vanhemmat ovat jotain perimässä, niin se on hoidettava lain mukaan eikä marjapensaita syynäämällä.
Surua ei voi pakolla jakaa. Katkeruus saattaa vain jäädä pysyväksi tunteeksi, jos joutuu ahdistelun kohteeksi.
- ketjun aloittaja
Kiitos erilaisista mielipiteistä. Kulunut vuosi on ollut tosi raskas ilman että jouduin vielä taistelemaan appivanhempien kanssa. Talon ostimme mieheni kanssa aikoinaan ihan vieraalta, joten en ole heihin silläkään lailla liitoksissa, lapsiakaan ei ole. Omaisuus jäi minulle ja olen perintöveroni maksanut. Te jotka minua moititte, luuletteko että on mukava tulla työpäivän jälkeen kotiin ja saada välittömästi heistä piikittelevää "seuraa" kun haluaisi hetken levähtää ennen kotitöitä. Pyykkejä en osaa ripustaa oikein, aita on liian korkea, he eivät näe kunnolla tälle tontille. Kaikenhuippu oli ilmoitus että tuostapa lohkotaan heille osa tästä tontista. Välillä kun tuntuu että nostan kädet ylös ja luovutan, saan jostain kuitenkin voimaa. Eli sanoisinko että tämän pelin voitan minä. Surullinen ja samalla surkuhupaisa tilanne.
- Meitä on moneksi
Voi ei mitä piinaajia. Ei ihan normaalia touhua. Todellakin vaikuttaa siltä, että heitä vituttaa, että sinä olet perinyt miehesi. Tietysti taustalla on varmaan jotain muutakin. Voimia sinulle, koita jaksaa. Oikea ja ainoa ratkaisu varmaankin muuttaa pois tuollaisten läheisyydestä. Muuttaisin ehkä tilanteessasi kaikki yhteystietonikin salaisiksi. Kaiken varalta.
- Jatkoa edelliseen
Meitä on moneksi kirjoitti:
Voi ei mitä piinaajia. Ei ihan normaalia touhua. Todellakin vaikuttaa siltä, että heitä vituttaa, että sinä olet perinyt miehesi. Tietysti taustalla on varmaan jotain muutakin. Voimia sinulle, koita jaksaa. Oikea ja ainoa ratkaisu varmaankin muuttaa pois tuollaisten läheisyydestä. Muuttaisin ehkä tilanteessasi kaikki yhteystietonikin salaisiksi. Kaiken varalta.
Älä nyt ainakaan heille myy mitään, jos jotain päätät myydä. He ansaitsisivat kaltaisensa naapurit, todellakin.
- ihhmettelen
Anteeeks? siis kuka sinua on täällä moittinut? Nimim. Huvittunut 100% ainoastaan kirjoitti viestin jossa leikittiin että JOS olisit 30-v, niin olisit saanut moittivia vastauksia.( Toisn pari kirjoittajaa ei tajunnut sitä)
Nythän ei missään vaiheessa tätä moittimista ollut. Lukuunottamattaa näitä kahta ei-sarkasmin tajuajaa.
Kaikki kirjoittajat olivat puolellasi ja tarjosipa monet oikeita käytännön neuvojakin.
Tottakai voitat sen pelin voitat sinä.
Olemme kaikki sinun puolellasi. Mutta muista että voit ihan aikuisten oikeesti kieltää ap.vanhempiasi tulemasta ovellesi tai tontillesi.
MIkä sinua estää? Kerro se meille niin ymmärrämme ehkä paremmin. - Ymmärrän hyvin.
Kerronpa oman tarinani.
Puolisoni kuoli 9 vuotta sitten.
Vähänsama tilanne, en pahemmin välittänyt appivanhemmista.
Alussa tuntui että kyllähän tämä.
Jo parin viikon jälkeen anoppi hätäili että puolisoni vaatteet ja tavarat pitää käydä läpi ja minun pitää pikaisesti lähteä työmaille (yrittäjä kun olin).
Aamulla heräsin kolinaan kun anoppi nuohosi kaappeja jne.
Mainittakoon että aiemmin ei juuri ollut tekemisissä.
Myös nuorinta lastani alettiin aivopesemään, appivanhemmilla olisi parempi asua jne.
Ilmoitin että meille ei ole enään asiaa ja nuorimmaisen yökyläilyt loppuvat.
Sitten alkoi toisenlainen painostus, kylillä alettiin puhua että olen huono vanhempi, levitettiin kaikenlaisia juttuja, nuorimmaiselle luvattiin etelänmatkaa appivanhempien kanssa jos minä vain suostun (siis ensin lapselle tieto ja sitten minä olen se paha joka kieltää).
Tilanne meni totaaliseen yhteydenottokieltoon.
Yritin vielä sosialitoimen kanssa järjestää että lapsillani olisi 2 mummia ja pappaa.
Tilaisuudessa hän ei hyväksynyt tosiasiaa että minä päätän perheen asioista niinkuin olin päättänyt siihenkin asti.
Myös lasteni tapaaminen minun valvonnassa ei kelvannut vaan jätti kokonaan tapaamatta.
Appiukolle olisin antanut vapaammat oikeudet.
Nyt 9 vuotta myöhemmin appi on jo kuollut ja anoppi kiukuttelee kun kukaan ei välitä hänestä.
Lapsille olen antanut vapaat kädet tehdä mumminsa kanssa mitä haluavat mutta kun ahne yritti varastaa lapsieni perinnöt niin eipä lapsia kiinnosta edes puhua mummin kanssa.
Aloittajalle vinkki, katkaise kaikki välit heti.
Tee selväksi että appivanhemmilla ei ole mitään asiaa taloosi tai teet ilmotuksen kotirauhan häirinnästä.
Kiellä myös puhelut samalla verukkeella, nykyään myös tekstiviestit luetaan häiriköinniksi joten kiellä nekin.
Sulla ei ole edes moraalista velvollisuutta pitää mitään yhteyttä appivanhempiisi jos he eivät älyä kunnioittaa sinun omaa rauhaa ja tahtoasi.
Ps. mulla on nykyään oikeastaan 2 uutta anoppia (uuden kumppanin äiti sekä kumppanini edesmenneen puolison äiti) ja tulen heidän kanssa 100 kertaa paremmin toimeen kuin tuon 1. kanssa. - ketjun aloittaja
Ymmärrän hyvin. kirjoitti:
Kerronpa oman tarinani.
Puolisoni kuoli 9 vuotta sitten.
Vähänsama tilanne, en pahemmin välittänyt appivanhemmista.
Alussa tuntui että kyllähän tämä.
Jo parin viikon jälkeen anoppi hätäili että puolisoni vaatteet ja tavarat pitää käydä läpi ja minun pitää pikaisesti lähteä työmaille (yrittäjä kun olin).
Aamulla heräsin kolinaan kun anoppi nuohosi kaappeja jne.
Mainittakoon että aiemmin ei juuri ollut tekemisissä.
Myös nuorinta lastani alettiin aivopesemään, appivanhemmilla olisi parempi asua jne.
Ilmoitin että meille ei ole enään asiaa ja nuorimmaisen yökyläilyt loppuvat.
Sitten alkoi toisenlainen painostus, kylillä alettiin puhua että olen huono vanhempi, levitettiin kaikenlaisia juttuja, nuorimmaiselle luvattiin etelänmatkaa appivanhempien kanssa jos minä vain suostun (siis ensin lapselle tieto ja sitten minä olen se paha joka kieltää).
Tilanne meni totaaliseen yhteydenottokieltoon.
Yritin vielä sosialitoimen kanssa järjestää että lapsillani olisi 2 mummia ja pappaa.
Tilaisuudessa hän ei hyväksynyt tosiasiaa että minä päätän perheen asioista niinkuin olin päättänyt siihenkin asti.
Myös lasteni tapaaminen minun valvonnassa ei kelvannut vaan jätti kokonaan tapaamatta.
Appiukolle olisin antanut vapaammat oikeudet.
Nyt 9 vuotta myöhemmin appi on jo kuollut ja anoppi kiukuttelee kun kukaan ei välitä hänestä.
Lapsille olen antanut vapaat kädet tehdä mumminsa kanssa mitä haluavat mutta kun ahne yritti varastaa lapsieni perinnöt niin eipä lapsia kiinnosta edes puhua mummin kanssa.
Aloittajalle vinkki, katkaise kaikki välit heti.
Tee selväksi että appivanhemmilla ei ole mitään asiaa taloosi tai teet ilmotuksen kotirauhan häirinnästä.
Kiellä myös puhelut samalla verukkeella, nykyään myös tekstiviestit luetaan häiriköinniksi joten kiellä nekin.
Sulla ei ole edes moraalista velvollisuutta pitää mitään yhteyttä appivanhempiisi jos he eivät älyä kunnioittaa sinun omaa rauhaa ja tahtoasi.
Ps. mulla on nykyään oikeastaan 2 uutta anoppia (uuden kumppanin äiti sekä kumppanini edesmenneen puolison äiti) ja tulen heidän kanssa 100 kertaa paremmin toimeen kuin tuon 1. kanssa.Satuin palstalle pitkästä aikaa ja näin tarinasi. Olen laittanut heille täydellisen porttikiellon tontilleni ja vaihtanut lukot. Siitä huolimatta pihalleni tultiin muutama viikko sitten huutamaan että kaikki on minun syytäni, kun pyysin tarkentamaan huuto vaan yltyi. Pyysin poistumaan píhaltani, koska en enää jaksanut kuunnella ja seuraavaksi olisin soittanut varmaankin poliisit paikalle. En tiedä kehtaisiko tätä edes kertoa, mutta nykyään apen viimeisin idea on ajella kotini ohi useita kertoja päivässä, vaan nähdäkseen mitä täällä tapahtuu ja ketä täällä vierailee. Viikonloppuisin olen viettänyt täällä aikaa vieraitteni kanssa ja kyllä heille on nauru maittanut, kun ovat laskeneet niitä ohiajoja. Toki ovat ymmärtäneet, että minulle se tuottaa tuskaa vaikka kyllä minäkin olen asialle jo alkanut nauraa. Ikävää että heidän surutyönsä on jäänyt sille tasolle että etsitään syyllistä ja minusta levitellään perättömiä valheita.
- JKIOO
NIIKKÖ
- miitäääh?
Olen surullinen menetyksestäsi.
Eräs asia kuitenkin ihmetyttää: appelat tulevat, siis todella TULEVAT huusholliisi.
Millä tavalla tulevat? Ikkunastako väkisin vai miten? Ei kai heillä nyt avainta ole sinun taloosi? - Liina Anniina
Ei kukaan ole täällä halunnut moittia sinua!
Mieluummin on halunnut auttaa etsimään ratkaisuja ja uusia näkökulmia.
Onko mitään yhteistä hyvää sinulla ja appivanhemmillasi?
Tietysti miehesi ja heidän poikansa on ollut se yhteinen, mutta onko muita yhteisiä sanktioita.
On tosi surullista, että asiat ajautuvat näin umpikujaan. Lieneekö ikä sitten tehnyt appivanhempasi arvostelukyvyttömiksi ja sosiaalisesti sokeiksi, että eivät tajua omaa käytöstään. Ehkä suru on tehnyt heidät vähän hulluiksi.
Voimia sinulle ja jaksamista. Jotkut asiat korjaantuvat ajan myötä ja tämä asia taitaa olla sellainen.- 67b9p
Tarkoitat varmaankin hyvää, mutta et tunnu tajuavan, että sopu hinnalla millä hyvänsä voi olla yhtä suuri karhunpalvelus kuin riidanhaastaminenkin. Liiallinen ymmärtäminen ja tuulesta temmatut arvailut appivanhempien suuresta surusta eivät auta ketään. "Onko mitään yhteistä hyvää sinulla ja appivanhemmillasi?" Etkö ymmärrä, että joskus on myös hyvä lakata etsimästä yhteistä hyvää ja aloittaja on jo päätöksensä tehnyt?
Jokaisella on oikeus olla elämässään tekemisissä niiden ihmisten kanssa, joiden kanssa haluaa olla tekemissä. Yksipuolisella päätösellä ei voi olla kenenkään ystäväkään ja velvoittaa mihinkään, vastavuoroinen huomaavaisuus on kaikissa ihmissuhteissa tärkeä periaate. Jos kotirauhaa ei kunnioiteta selväsanaisista pyynnöistä huolimatta, osoittaa se muutakin kuin sosiaalista sokeutta tai vanhuutta. Kirjoittaja kertoi, ettei ole ennenkään käynyt appivanhempien luona kuin pakosta, joten tuskin epäkunnioittava käyttäytyminen on surusta syntynyt. Jos ihmissuhde tuottaa vain pahaa mieltä, kenenkään ei tarvitse sellaista ihmissuhdetta ylläpitää.
- JKOP
NIINKÖ
Ketjusta on poistettu 0 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Kuvat! Dannyyn liitetty Helmi Loukasmäki, 22, on puhjennut naisena kukkaan - Some sekoaa: "Sä..."
Ooo, kaunis aikuinen nainen Helmistä on kasvanut siinä yli 80-vuotiaan Dannyn rinnalla! Katso uudet kuvat: https://ww483431- 472521
Suodatinpussin kastelemalla saa parempaa kahvia
Kokeilin niksiä ja kyllä tämä kahvi on parempaa nyt. Ei lainkaan maistu paperiselta. Huljuttelee hanan alla suppiloa pap1251870Tidätkö nainen
että suoraan sanottuna v.tut.aa että pääsit näin lähelle minua. Ei olisi oikeasti aikaa tähän mutta silti aina välillä o1001663Onkohan sinulla kaikki hyvin?
Nyt vähän sellainen outo tunne tuli. Sinun asiasi niin ei minulle toki tarvitse kertoa. Kunhan mietin...381117Mikä on kaivattusi etunimi?
Otsikossa siis on kysymys eriteltynä. Vain oikeat vastaukset hyväksytään.461032- 170996
Huikeeta, mahtavaa, ihan mielettömän upeeta
Me ostettiin talo Espanjasta. Tosin saadaan käyttää sitä vain muutama viikko vuodessa kun on monta muutakin ostajaa! M175906En kestä katsoa
Sitä miten sinusta on muut kiinnostuneita. Olen kateellinen. Siksi pitäisi lähteä pois77901Oho! Arja Koriseva paljastaa TTK:n ekasta suorasta lähetyksestä: "On vähän ärsyttävä yhtälö!"
Upea Arja Koriseva! Tsemppiä haasteelliseen tilanteeseen! Lue lisää: https://www.suomi24.fi/viihde/oho-arja-koriseva-14844