Haluaisin kuulla teiltä jotka on myös itsetuhoisia että mikä estää teitä tekemästä sitä?
Omalla kohdallani haluaisin tappaa itseni heti mutta ainoa syy joka estää tekemästä itsaria on se että kuinka häpeällistä se olisi perheenjäsenilleni, ei tule edes mieleenkään että joku jäisi kaipaamaan tai pahoittaisi mielensä siitä, vain se ajatus tulee mieleen että kuinka noloa se olisi heille että perheenjäsen teki itsarin.
Olen yrittänyt päästä irti tuosta ajatuksesta että jos on häpeällistä niin sitten on, eihän sitä kuolleena tarvitsisi miettiä, mutta en pysty siihen.
En yksinkertaisesti keksi mitään muuta syytä miksi olen vielä elossa, sillä en enään edes haluaisi elää.
Kuitenkin olen luvannut itselleni että tapan itseni tuossa 27- 29 vuoden iässä vaikka mitä tapahtuisi sen pidemmälle en mene, olen tällä hetkellä 23
Mikä estää tekemästä itsaria?
57
1970
Vastaukset
- jourhmh
Haluaa nähdä tämän päivän ja vielä huomisenkin. Ja sitten moinen itttemurhan teko vierastuttaa ja pelottaa. Kun ei edes osaa sellaista tehdä. En ole koskaan yrittänytkään.
Minä haluaisin tehdä itsemurhan mutta uskon että se tulisi vanhemmilleni ja osalle kavereilleni yllätyksenä koska osaan näiden ihmisten seurassa vetää roolia jossa ole iloinen ja auttavainen.
kukaan ei todellisuudessa tiedä että tunnen itseni masentuneeksi ja mietin itsemurhaa päivittäin.- 13veeekyllä
mullakin on tää sama juttu. :(
- en uskaltanut...
Minua esti aikoinaan helvetin pelko. Olen nyt iloinen ja nautin elämästä.
- oma psyyke
Kuolema on pelottava, ehkä kivuliaskin. Elämänhalu taitaa olla jotenkin sisäänrakennettu mekanismi. On helpompaa esim. painaa autolla kaasu pohjaan ja sulkea silmät kun ampua itsensä. Kuitenkin jos autokolarista jääkin henkiin niin eloonjäämishalu kasvaa shokissa suureksi. Harva vahingoittunut ryömii rekan alle vaan yrittää selviytyä parhaansa mukaan.
Itsemurhahalussa aivokemia on pielessä mutta vahingoittuminen ohittaa sen.
Tietoisuus ainutkertaisesta elämästä vaikeuttaa sen lopettamista, eläimillä ei ehkä ole sellaista tietoisuutta mutta ne eivät tee itsemurhaa.
Luonnonvalinta on jalostanut meistäkin elämänhaluisia, mitä jos kaikesta selviääkin ja parhaat vuodet ovat vielä elämättä.
Itsetuhoinen jää loukkuun ajatuksiinsa eikä kukaan osaa auttaa, jos voit huonosti ja päätät tappaa itsesi niin miksi et ensin kokeilisi vaikka heroiinia?
Mikä moraalinen ongelma estää sen jos kuitenkin on valmis luopumaan kaikesta?
Ehkä lääkkeet ovat liian huonoja, ehkä elämä jatkuisi vaikka narkkarina kunnes siitä pääsee eroon. Ehkä pitäisi kokea jotain joka herättäisi elämänhalun. kyllä minua rehellisesti sanottuna pelottaa tehdä itsemurha jos se on kivulias.
Haluaisin mieluummin kuolla niin että nukkuisin pois ilman mitään kipua.
Myös vammaantuminen pelottaa.
Olisi parasta kun se onnistuisi yhdellä kerralla kivuttomasti.- gjj657567 fdgdfg
Sama täälläkin, pelottaa suunnattomasti että jos tulee hidas ja kivulias kuolema, tai sitten jos epäonnistuu ja joutuu vihannekseski, inhottaa pelkkä ajatuskin.
- Anonyymi
Mitäs jos ajattelisit tulla terveeksi
- työvihaaja
"vain se ajatus tulee mieleen että kuinka noloa se olisi heille että perheenjäsen teki itsarin"
Olet kyllä tosi empaattinen ihminen kun tuollaista ajattelet. Et halua, että perheenjäsenesi joutuvat tuntemaan häpeää. Saattaa kuulostaa heppoiselta syyltä olla tekemättä itsemurhaa, mutta minusta se on ymmärrettävä syy: häpeä on voimakas ja tuhoisa emootio, ja sinä vaistoat sen etkä halua aiheuttaa sitä perheenjäsenillesi.
Olen sitäpaitsi varma, että perheenjäsenesi myös surisivat sinua, vaikka tuntisivatkin häpeää itsemurhastasi.- 637734788
Mutta onko sekään oikein että ihminen jolla ei ole mitään toivoa elämässä joutuu kitumaan vain sosiaalisen painostuksen takia, jokainen päivä on pelkkää tuskaa
- pelkääjä
En pelkää kuolemaa, pelkään tätä elämää.
1) Pelkään kipua, joka tulee ennen kun kuolen.
2) Pelkään vammautumista itsemurhayrityksen seurauksena.
3) Pelkään menetettyjä mahdollisuuksia, jotka voisivat lottovoiton tavoin osua kohdalleni jos en olisi mennyt tappamaan itseäni.
4) Pelkään sukulaisteni kärsivät kuolemani vuoksi. Lisäksi pelkään että joku heistä seuraisi perässäni.
5) Pelkään häpeää, joka lankeaisi itsemurhani takia koko sukuni päälle.
6) Pelkään, että minulle läheiset ihmiset menettävät henkisen tasapainonsa ja siirtävät nämä kokemukset tuleville sukupolville.
7) Pelkään että kuoleman jälkeen synnyn uudestaan, joko yhtä huonoon tai tätäkin huononpaan osaan. Pahimmassa tapauksessa synnyn omaksi itsekseni ja joudun kokemaan kaiken uudestaan - aina äärettömän monta kertaa.
8) Pelkään että tämä elämä on testi, jonka voittaa vain kantamalla taakkansa loppuun asti. Häviäjiä joko rangaistaan tai he joutuvat yrittämään uudestaan.
9) Lisäksi vihaan ajatusta että MINÄ en olisi oikeutettu elämään tätä elämää siinä missä muutkin. Vaadin oikeutta enkä anna periksi ennen kun sitä saan! Jos oikeus ei kuolemaani mennessä osu kohdalleni, kuolen rimpuillen ja tyylillä, ja aiheutan vähintäänkin harmia niille jotka haluaisivat minun elämäni päättyvän. Jos yhteiskunta ei muista tekojani, niin ainakin sille on näytetty esimerkki siitä ettei ihmisiä voi jakaa menestyjiin ja ressukoihin. - juna meni
Mulla itsemurhan tekemistä ehkäisee nykyään eniten se, että olen uppoutunut elokuvien ja TV-sarjojen maailmaan. Tosi monta kiinnostavaa elokuvaa on vielä näkemättä ja vähitellen uusiakin tehdään. On myös mielenkiintoista odottaa, miten monet sarjat jatkuvat. Netistä voi katsoa hyviä sarjoja omaan tahtiin ja siinä on ohjelmaa kokonaisiksi viikoiksi jo yhdessäkin sarjassa. Kirjallisuuskin kiinnostaisi, mutten jaksa lukea eikä mielikuvituskaan oikein rullaa.
Tekniikan nopea kehitys on myös kiehtovaa seurattavaa. Maailmasta saadaan jatkuvasti uutta tietoa ja erilaisia ilmiöitä ja tapahtumia tallentuu yhä enemmän nähtäväksi mm. kameratekniikan parantuessa. En tiedä olisiko siinä muuten jopa yksi syy itsemurhien vähenemiseen, jos syynä olisi oman elämän tyhjyys ja pitkäaikainen toivottomuus. Uteliaisuus ympäristön ja maailman tulevaisuudesta voittaa oman elämän tyhjyyden. Itselläkin on älykännykkä, tabletti, läppäri ja pöytätietokonekin. Masentuneena en jaksa juuri kotoa poistua eikä matkailu ole minua koskaan edes kiinnostanut, mutta yhteys (vaikkakin yksisuuntainen) maailmalle kuitenkin säilyy. Netistä voi myös stalkata, mitä tutuille kuuluu.
Häpeää en nyt pidä niin merkittävänä asiana omalla kohdallani. Ihan vastaavaa häpeää läheisille tuottaa varmasti sekin, että olen joutunut luopumaan hyvästä työurasta eikä perhettä ole odotettavissa. Kolmekymppisenä jään varmaankin vielä pysyvälle työkyvyttömyyseläkkeelle. Pidän yhteyttä oikeastaan vain kolmeen ihmiseen. Isään lähes päivittäin, äitiin viikottain ja siskoon kuukausittain. Tuntemattomiin numeroihin en vastaa enkä entisille kavereille, jotka eivät tiedä pitkästä sairauslomastani.
Kun kyllästyn TV:n katsomiseen ja netissä roikkumiseen, niin suunnittelen homman huolella, ettei kipua tai vammautumista tarvitse pelätä. - hhhhhhhhh
Itsekästä se on vaikka kuinka muotoilisi. Useimmat suomalaiset kärsii masennuksesta ja monet haluavat tappaa itsensä. Pitäisikö tästä sitten syyttää yhteiskuntaa, eduskuntaa mitä tahansa päätahoa..en tiedä. Jotkut vaan pärjää paremmin kuin toiset, surullisinta on se että jotkut luovuttaa liian aikaisin. JA AINA JOKU JÄÄ SUREMAAN!!
- pakko jaksaa
Samassa tilanteessa olleena ja yritettyänikin kerran neuvoisin katsomaan aina sen huomisen päivän... Ajattelen asiaa vieläkin mutta yritän karistaa sen ajatuksen...
Olihan siinä aikaa miettiä ensiavussa ja sieltä tilaan jossa oli jatkuvassa valvonnassa, vessaankaan ei päässyt kuin ovi auki mutta oli siinä jotakin hyvääkin, sairaalan psykiatri auttoi ihmeen paljon vaikka juteltiin vaan tunti...- en keksi muuta
Näin olen tehnytkin, aina yrittänyt jaksaa huomiseen mutta jokainen päivä tuntuu entistä vaikeammalta, elämässä ei ole mitään positiivista.
Jokaisella on vain yksi elämä, jos se on epäonnistunut mitä järkeä sitä? Ei kukaan saa toista mahdollisuutta
Minua on tämän viikon masentanut ja ahdistanut entistä enemmän toivon vaan salaa mielessäni kuolevani pian.
Tuntuu että en jaksaisi elää enää tämän vuoden loppuun enkä nähdä joulua.- oraakkelitietäjä
Kuvittele, että seisot junaradalla ja näet junan syöksyvän sinua kohti. Seisot siinä hiljaa ja kyynel valuu poskellesi. Junalla on nopeutta 250 km/h. Tiedät että kohta sinusta on jäljellä verinen kasa lihamössöä. Junan kuljettaja huomaa sinut ja hidastaa, mutta silloin on jo liian myöhäistä. Hetken verran luulet kokevasi silmitöntä kipua, mutta sitten kaikki muuttuu nopeasti pyöriväksi sekamelskaksi ja kaaoksesi, jonka jälkeen koko maailmasi katoaa. Et koe enää mitään. Omaisesi lukevat onnettomuudesta seuraavan päivän otsikoista ja jonkin ajan kuluttua julkaistaan kuolinilmoitus. Omaisuutesi jaetaan niiden kesken, jotka ovat sinulle tärkeitä ihmisiä. Ihmiset jotka välittivät sinusta itkevät vuoksesi, ja heitä kaduttaa että he ovat koskaan olleet sinulle ilkeitä. Raha ei poista heidän suruaan.
Aika kuluu ja ihmiset unohtavat. Joku menee naimisiin ja toinen ostaa uuden asunnon. Kukaan ei enää muista kuolemaasi. Alkuun he käyvät säännöllisesti haudallasi, mutta ajan myötä käynnit harvenevat. Joku saattaa vielä polttaa kuolinpäivänäsi kynttilää, mutta muuten asiaa ei juuri mietitä. Ihmiset nauravat ja juhlivat kuten ennenkin, eikä mikään lopultakaan ole muuttunut miksikään. Lopulta myös omaisesi kuolevat, eikä tragediaasi muista enää kukaan. Olet pelkkä kasvoton luku maamme itsemurhatilastoissa, joskus 50 vuotta sitten.
Eräänä päivänä tutkija A avaa arkistot ja lukee rivin kuolinvuotesi kohdalta. Tutkijan mieleen juolahtaa ajatus: Mikä ajoi nämä ihmiset näin epätoivoiseen tekoon, vaikka paljon olisi ollut vielä tehtävissä. Tutkija kaivaa esiin yhteiskuntamme epäkohdat, joista osa on jo siinä vaiheessa korjattu. Toisia korjataan parhaillaan ja loput korjautuvat kaukana tulevaisuudessa. Ne epäkohdat vaikuttavat historian valossa mitättömän pieniltä, koska ne kertovat maasta ilman puutetta, sotaa, äärimmäistä köyhyyttä tai järjestäytynyttä rikollisuutta. Ainoa ongelma siinä oli ihmisten läheisyyden puute ja kovat arvot, mutta koska kukaan ei jaksa juosta oravanpyörässä loputtomiin, nuo arvot olivat aikojen saatossa muuttuneet. Tutkijan ihmetys on perusteltu, koska ihmiset ovat selvinneet paljon pahemmastakin, kuten keskitysleiriltä hengissä, ja jatkaneet elämäänsä tapahtuneen jälkeen.
Haluatko todella, että tämä tai jokin vastaava on sinun tulevaisuuden kuvasi? Et kai oikeasti halua kuolla. Kuvittele vaikka miltä se tuntuu ja mieti mikä sinut on ajanut nykyiseen tilanteeseesi. - Kunnioitustasinulle
oraakkelitietäjä kirjoitti:
Kuvittele, että seisot junaradalla ja näet junan syöksyvän sinua kohti. Seisot siinä hiljaa ja kyynel valuu poskellesi. Junalla on nopeutta 250 km/h. Tiedät että kohta sinusta on jäljellä verinen kasa lihamössöä. Junan kuljettaja huomaa sinut ja hidastaa, mutta silloin on jo liian myöhäistä. Hetken verran luulet kokevasi silmitöntä kipua, mutta sitten kaikki muuttuu nopeasti pyöriväksi sekamelskaksi ja kaaoksesi, jonka jälkeen koko maailmasi katoaa. Et koe enää mitään. Omaisesi lukevat onnettomuudesta seuraavan päivän otsikoista ja jonkin ajan kuluttua julkaistaan kuolinilmoitus. Omaisuutesi jaetaan niiden kesken, jotka ovat sinulle tärkeitä ihmisiä. Ihmiset jotka välittivät sinusta itkevät vuoksesi, ja heitä kaduttaa että he ovat koskaan olleet sinulle ilkeitä. Raha ei poista heidän suruaan.
Aika kuluu ja ihmiset unohtavat. Joku menee naimisiin ja toinen ostaa uuden asunnon. Kukaan ei enää muista kuolemaasi. Alkuun he käyvät säännöllisesti haudallasi, mutta ajan myötä käynnit harvenevat. Joku saattaa vielä polttaa kuolinpäivänäsi kynttilää, mutta muuten asiaa ei juuri mietitä. Ihmiset nauravat ja juhlivat kuten ennenkin, eikä mikään lopultakaan ole muuttunut miksikään. Lopulta myös omaisesi kuolevat, eikä tragediaasi muista enää kukaan. Olet pelkkä kasvoton luku maamme itsemurhatilastoissa, joskus 50 vuotta sitten.
Eräänä päivänä tutkija A avaa arkistot ja lukee rivin kuolinvuotesi kohdalta. Tutkijan mieleen juolahtaa ajatus: Mikä ajoi nämä ihmiset näin epätoivoiseen tekoon, vaikka paljon olisi ollut vielä tehtävissä. Tutkija kaivaa esiin yhteiskuntamme epäkohdat, joista osa on jo siinä vaiheessa korjattu. Toisia korjataan parhaillaan ja loput korjautuvat kaukana tulevaisuudessa. Ne epäkohdat vaikuttavat historian valossa mitättömän pieniltä, koska ne kertovat maasta ilman puutetta, sotaa, äärimmäistä köyhyyttä tai järjestäytynyttä rikollisuutta. Ainoa ongelma siinä oli ihmisten läheisyyden puute ja kovat arvot, mutta koska kukaan ei jaksa juosta oravanpyörässä loputtomiin, nuo arvot olivat aikojen saatossa muuttuneet. Tutkijan ihmetys on perusteltu, koska ihmiset ovat selvinneet paljon pahemmastakin, kuten keskitysleiriltä hengissä, ja jatkaneet elämäänsä tapahtuneen jälkeen.
Haluatko todella, että tämä tai jokin vastaava on sinun tulevaisuuden kuvasi? Et kai oikeasti halua kuolla. Kuvittele vaikka miltä se tuntuu ja mieti mikä sinut on ajanut nykyiseen tilanteeseesi.Estit juuri itsemurhan.
Toivottavasti odotet kevättä. En voi seuraaa sinulle tarjota enkä lämpöä elämääsi.
Täällä bittiavaruudessa mielelläni kuuntelen ja katselen sinua.
- kuolemanhaluinen
ainoa mikä on estänyt mua vuodesta 1990 lähtien on se, että kuolema tuntuu pelottavalta, ja itsarin tekeminen kammottavalta. Tästä huolimatta haluan yli kaiken kuolla. Eli iso ristiriita. Avustetun kuoleman, eutanasian pitäisi olla ehdottomasti laillista SUomessa. Jos täysi-ikäinen ihminen itse haluaa kuolla, ja itse tietää mitä on tekemässä, niin se on yksityisasia. On raakaa ja epäinhimillistä että kärsivän ihmisen on kärsittävä.
- elliiisa
toivo siitä että tulevaisuudessa ei tarvitsis pelätä niin paljon ja olla koko ajan ahdistunut
- ihminen on mätö
Tämänkin täytyy liittyä siihen lapsuuden kotioloihin ja nuoruuteen. Se ympäristö tekin musta sellaisen, että itsemurha ei vaan ole vaihtoehto.
Voisin kyllä ihan tuosta vaan lopettaa tämän koko eliölajin pois täältä kuljeksimasta ja siinä sivussa jos lähdöt vaalenis itsellekin, niin siitä vaan sitten.
Muuten en piruuttanikaan lähde täältä, kaikki ne otukset jotka on matkan varrella päähän potkineet, nehän tavallaan voittais siinä tapauksessa.
Ennemmin mä järjestän niille lähdöt täältä, tavalla tai toisella. - siinä syitä
Vaikka mielenterveysongelmat ja masennus kasvavat, niin onneksi itsemurhatilasto kaunistuu Suomessa. Syyt varmaan: osataan hakeutua hoitoon, tunnistaa oireet, asenteet muuttuvat, vertaistuksi ym. Vaikeuksista osataan puhua ja niitä ei tarvitse hävetä.
- Tuhkalehto
06000 2112 on päivystävä terapia nr. Sieltä saa apua ja neuvoja. Ihania ihmisiä vastaa siellä, ja kuuntelee joka on harvinaista nykyään. siellä saa puhua kaikki asiat ja ajatukset, eikä kukaan syyllistä. Yksi terapeutti oli itse kokenut kovia, ja hän kertoi avoimmesti omista kokemuksista itsemurha omaisena. Kaikki tunteet olivat hyväksyttäviä. Sain uutta ajateltavaa, sekä perspektiiviä ongelmiini. Suosittelen.
- gfdgfdgdfgdfgfdgfdgd
Voi kun vain ongelmani selviäisivätkin pelkällä puhumisella :/
2 vuotta jo käynyt psykiatrin juttusilla ja silti haluan kuolla, ongelmia on aivan helvetisti ja liikaa ikäiselleni en pysty keskittymään elämiseen ollenkaan.
- Takaan sen
Koska en ole perillä vielä!
Tää leikki loppuu vasta kun olen voittanut,ei sekuntiakaan ennen.
Tuolla muo oottaa se onni minkä olen itselleni koko iän kuvitellut
nyt oon matkalla ja jonakin päivänä perillä. Nyt tää on helvettiä ja haluun kuolla joka ainut sekunti, mutta tää on väliaikaista. Pääsen tästä yli ja eteenpäin.
Ehkä sun elämäs on kaunis ja siksi elät
ehkä ei vaikee sanoa..Kunnolla kun sairastut kerrankin niin ei
tarvitse kelata tommosta, sen jälkeen ei enää ikinä halua kuolla.
Siis sairastut muuhun kun masennukseen. - yfil
> mikä estää teitä tekemästä sitä?
Omatoimikuolema ei ole kunniallinen. Vanhempani ovat investoineet minuun paljon, enkä halua heidän ajattelevan, etten arvostanut sitä. - ..............
Suurimmat "esteet" mulla varmaankin on elämänkatsomukseni ja käsitykseni kuolemanjälkeisestä elämästä. Siks mun käytös ja haaveet on tosi pahasti ristiriidassa sen kanssa, mitä pidän oikeana ja hyvänä.
Tätä nykyä itken terapeutille joka ikinen kerta sitä, miten haluaisin vaan kuolla, mut sen auttamisyritykset ei mitenkään paranna mun oloa. Ja tuntuis kauheelta sanoa toi sille. Ei oikeesti kukaan muu voi saada toista haluamaan elää, eli on yks ja sama, puhunko mä asiasta vai en. Ajattelin ensin, et on pakko edes kokeilla, voiko se auttaa.
Mä en jaksa mun elämää. Mä en jaksa näitä ylitseryöppyviä satuttavia tunteita ja toivottomia ajatuksia, jotka on inhottavan realistisia. Mä oon lopen väsyny kohtaamaan traumamuistojani päivästä päivään ja elämään sen kaiken logiikan vastaisen jatkuvan "ilman syytä" olevan pahan olon kanssa, kuin ois jääny joku kestosuru päälle ja sillä ei oo kohdetta. Koska mun on pakko elää, haluaisin vaikka viettää tän aikani aivokuolleena.- 555677338838474744777483
Itse en uskalla sano terapeutilleni itsetuhoisista suunnitelmista sillä pelottaa esim pakkohoito
- ...........
555677338838474744777483 kirjoitti:
Itse en uskalla sano terapeutilleni itsetuhoisista suunnitelmista sillä pelottaa esim pakkohoito
No mun terapeutti ainaki totes kerran, ku olin huolissani samsta asiasta, että eipä mitkään pakkohoidon kriteerit kyllä toteudu, ellei oo erittäin vakavassa itsemurhavaarassa ja se uskoo musta, etten kuitenkaan nyt olen mitään itelleni tekemässä. Mä oon joskus jotain suunnitelmianikin puhunu, koska tiedän, että kukaan ei voi tosiasiassa niitä multa poistaa. Vrt. kukaan ei voi estää mua hyppäämästä junan alle, vaikka kaikki tappavat myrkyt ja terävät esineet piilotettaiski kotoota.
Sitten se myös joskus tilapäisesti saattaa helpottaa, koska iteki jotenki säikähdän ajatuksiani. Mutta tossa tilanteessa kuitenkin se lohtu on lyhyt, kun niitten ajatusten kanssa joutuu elämään ympäri vuorokauden. Jos sä alat terapeutilles puhuu itsemurhasta, niin muista vain jo hyvienkin tapojen vuoksi, ettet pakota sitä tilanteeseen, jossa se saa pelätä sun henkesi puolesta oikeasti. Älä uhkaile tai ilmoita päivämääriä. Näistä jutuista puhuessa pitäis olla lähtökohtana, että koittaa edes sillä asian esiintuomisella hiukan helpottaa oloaan.
No toivottavasti tästä viestistä on sulle jotain apua :p Pääpointit oli siis, että pakkohoitoon ei itsetuhoisuuden takia herkästikään joudu ja että mieti myös aina puhuessas terapeuttias, äläkä aseta hänelle hirveää huolta kannettavaksi siitä, aiotko mennä nyt tappamaan ittes. - fffffffffffsfsdfdsfs
........... kirjoitti:
No mun terapeutti ainaki totes kerran, ku olin huolissani samsta asiasta, että eipä mitkään pakkohoidon kriteerit kyllä toteudu, ellei oo erittäin vakavassa itsemurhavaarassa ja se uskoo musta, etten kuitenkaan nyt olen mitään itelleni tekemässä. Mä oon joskus jotain suunnitelmianikin puhunu, koska tiedän, että kukaan ei voi tosiasiassa niitä multa poistaa. Vrt. kukaan ei voi estää mua hyppäämästä junan alle, vaikka kaikki tappavat myrkyt ja terävät esineet piilotettaiski kotoota.
Sitten se myös joskus tilapäisesti saattaa helpottaa, koska iteki jotenki säikähdän ajatuksiani. Mutta tossa tilanteessa kuitenkin se lohtu on lyhyt, kun niitten ajatusten kanssa joutuu elämään ympäri vuorokauden. Jos sä alat terapeutilles puhuu itsemurhasta, niin muista vain jo hyvienkin tapojen vuoksi, ettet pakota sitä tilanteeseen, jossa se saa pelätä sun henkesi puolesta oikeasti. Älä uhkaile tai ilmoita päivämääriä. Näistä jutuista puhuessa pitäis olla lähtökohtana, että koittaa edes sillä asian esiintuomisella hiukan helpottaa oloaan.
No toivottavasti tästä viestistä on sulle jotain apua :p Pääpointit oli siis, että pakkohoitoon ei itsetuhoisuuden takia herkästikään joudu ja että mieti myös aina puhuessas terapeuttias, äläkä aseta hänelle hirveää huolta kannettavaksi siitä, aiotko mennä nyt tappamaan ittes.Jotkut laittaa vähemmästäkin pakkohoitoon, en suosittelisi sanomaan tuollaisia terapeutille tai lääkärille
- ei niin paha
555677338838474744777483 kirjoitti:
Itse en uskalla sano terapeutilleni itsetuhoisista suunnitelmista sillä pelottaa esim pakkohoito
En tiedä, joutuuko pakkohoitoon helposti puheiden perusteella, joten asioista kannattaa varmasti puhua (ei liikaa dramatisointia). Itse jouduin suljetulle, kun päätin ompeluttaa itseni kovan verenvuodon jälkeen. Hoitoon vieminen tapahtui töykeästi vastoin tahtoani. Kuitenkin sairaala ei minulle ollut niin paha paikka, kuin olin ajatellut. Ystävällisiä hoitajia oli ainakin minun ympärilläni. Uutta elämänhalua löytyi ihmeesti, vaikka sairaalajakso jäi lyhyeksi. Lukkojen takana ei ollut kiva olla, mutta jotakin turvaa, mitä huomasin tarvitsevani, sain. Ei mikäään vankila.
Hei,
Vaikeassa elämäntilanteessa kannattaa hakea keskusteluapua auttavilta tahoilta.
Toivottomalta tuntuvan elämäntilanteen pohtiminen yksin on raskasta. Tällaisessa tilanteessa ulkopuolinen tuki on tärkeä voimavara. Asioista keskusteleminen auttaa jäsentämään omia ajatuksia ja tarjoaa uusia näkökulmia, mikä usein helpottaa jaksamista.
Alla on muutama vaihtoehto.
Valtakunnallinen kriisipuhelin, jonka numero on 010 195 202. Puhelin päivystää arkisin klo 9-07, viikonloppuisin ja arkipyhinä klo 15-07. Puhelut maksavat vain operaattorin veloittaman puhelumaksun.
Ympäri Suomea toimii myös kriisikeskuksia, joihin voit varata ajan ja tulla keskustelemaan paikan päälle. Kriisikeskusten yhteystiedot löytyvät osoitteesta http://www.mielenterveysseura.fi/sos-kriisikeskus/kriisikeskusverkosto/alueelliset_kriisikeskukset
Käynnit eivät maksa mitään.
Jos koet, että haluat kertoa olostasi lisää kirjoittamalla voit ottaa meihin yhteyttä Tukinetin kautta (www.tukinet.net).
Net-tuki Live päivystää joka arkipäivä klo 15-19. Tukinetissä pääset keskustelemaan kahden kesken tukihenkilön kanssa. Tukinetissä on myös foorumeita, joista on mahdollista löytää vertaistukea ihmisiltä, joilla on samankaltaisia kokemuksia.
Ystävällisin terveisin,
SOS-kriisikeskus- Jaksamisia teille
Mä oon monesti miettinyt itse samoja asioita, siis etten haluaisi aiheuttaa surua läheisilleni. Sen lisäksi mulla on koira kotona ja asun muuten yksin eli toteuttaminen on todella vaikeaa. Eilen kuitenkin kupli liian pahasti yli kun tajusin olevani täysin yksin tän homman kanssa, ei ketään oikeasti jaksa enää kiinnostaa eikä mulla ole ollut mitään yhteyttä mun perheeseen moneen vuoteen. Ne kun pilasivat mun elämän täysin alkoholismilla ja perheväkivaltaisuudella.
Eilen illalla tosiaan tuntui ettei vaan kestä enää ja nää syksyt on aina olleet äärimmäisen vaikeaa aikaa muutenkin koska masennus- ja ahdistusoireet pahenevat huomattavasti. Laitoinpa siis mun omalle hoitajalle viestiä että nyt tuli lähtö, kirjoitin jonkinlaisen viestin ylös paperille, tein koiran talutushihnasta hirttosilmukan ja sit vaan köysi kaulan yläosaan ja ei varovasti riippumaan. Jännää miten siitä seurasi sellainen hyvänolon tunne kun siinä roikkui, silmissä alkoi sumentua aika nopeasti ja tajuntakin lähti kivuttomasti. Ja sit herään lattialta kun kattokoukku antoi periksi. Vituttaa ihan saatanasti kun oli henkisesti jo valmistautunut lähtemään ja sit käy tolleen. Tässä sitä nyt sit ollaan hereillä ja valmiina kohtaamaan toi mun hoitaja kun oli pakko laittaa viestiä uudelleen ettei tuu poliisit ovelle :D Hauskaa sinäänsä että vähän kyl naurattaa koko homma, samalla tosin pelottaa että mitä mulle nyt tehdään, joudunko mä johonkin laitokseen ja jos joudun niin kuka pitää mun koirasta huolta : /
Saattaa kuulostaa joltain vitsiltä tai provolta mut näin kävi ihan oikeasti, onneks kukaan "kaveri" ei tiedä asiasta.- dsadasdsads
Aika varmasti joudut osastolle, itsemurha yrityksestä pääsee sinne aina
- sorcha
Se, mikä estää minua vetämästä narun jatkoksi, on vielä elossa oleva lemmikki. Kun olen kerran eläimen hoiviini ottanut, niin lupaa ei ole sitä jättää muiden hoidettavaksi. Tai no kun lemmikin hankin, taka-ajatuksena oli juuri se, että jatkan vielä eloani sen ajan mitä lemmikkini elää. Jo tässä on mennyt 11 vuotta "jatkoaikaa", mutta ei se ole minun paskaa elämääni paremmaksi tehnyt.
- imkrlsd
Koska tuntuu kamalalta että joku täysin sivullinen näkisi löytäessään minut ruumiin ja ties mitkä traumat saisi.
- Elämänjanoinen
1)Haluan panna lentokoneessa
2)Haluan tehdä vitusti rahaa ja kerskailla sillä ympäriinsä
3)Haluan siittää lapsia useille eri naisille
4)Haluan siittää lapsia ulkomaalaisille naisille
5)Haluan ryypätä ja rellestää
6)Haluan loikoilla palmun alla ja katsoa kun isotissinen blondi ottaa minulta suihin
7)Haluan voittaa kaikki vanhat koulukaverit
8)Haluan, että ihmiset kadehtivat minua
9)Haluan laiskotella, kun raha tekee töitä puolestani
10)Haluan, että poikani kertovat pojilleen, kuinka minä todella osasin elää - Kiusallista
Ainoa asia mikä estää on se pelko että se epäonnistuu, ahh se häpeän määrä mikä siitä aiheutuisi koska se tulisi yllätyksenä kaikille.
En osaa edes kuvitella kuinka kuisallista se olisi - Toivo my ass
Vammautumisen/epäonnistumisen pelko. Ihmiset, jotka saarnaa täällä itsekkyydestä ja siitä, kuinka oikeasti asiat kyllä järjestyy blaa blaa on niitä, jotka ei ole elämää nähneetkään. Ei kaikille ole paikkaa tässä maailmassa, eikä kaikkia todellakaan jää joku suremaan. Useimpien ihmisten ilo perustuu nimenomaan siihen, että viedään jotain pois toisilta. Kaikki ei vaan ole tarpeeksi hereillä ymmärtääkseen asiaa.
- 14 + 14 + 14
Ja mieti, ne saarnaajat on niitä jotka selviää täällä maan päällä ilman mitään itsemurha-ajatuksia. Maailma on hirveä, se on ihan ymmärrettävää, jos joku haluaa, että kaikki kuolee.
- plan:gowiththeflow
Vastuu 3-4 velvollisuudesta joista ainoastaan yksi, lemmikki, oikeasti kaipaa hoivaa. Muiden aikuisina ihmisinä pitäisi pärjätä ilman minua, mutta en usko siihen. Olen yrittänyt hyväksyä elämäni ja opetella kärsivällisyyttä sillä kuolema vapauttaa kyllä vielä sentään jonain päivänä ihan väistämättä. Joskus se on vaikeaa sillä kaikki näyttäytyy vain jatkuvana jonona pakkoja ja velvollisuuksia ja tehtäviä joita en saa mitenkään onnistumaan koska en voi itse vaikuttaa yhtään mihinkään. Yritän ja enimmäkseen onnistun hyväksymään että elämäni on hyvällä, muiden hyväksymällä mallilla ja jos en itse sen kanssa pärjää niin se on taas haettava lääkkeitä koska missään muussa asiassa ei ole vikaa, ainoastaan minä olen kipeä. Nyt sen tiedän koska tämä on jo käyty läpi kertaalleen ja on sikäli helpompaa kun tietää että mikään ei muutu ja mihinkään ei voi vaikuttaa mutta se tunne kuinka nalkissa onkaan on väillä aika musertava. Toivoisin itselleni sairautta. Jos se ei toteudu ja aikanaan loppuu aika sekä vanhemmilta ja lemmikiltä niin sitten tarvitsisinkin ainoastaan lottovoiton joka auttaisi merkittävästi puolisoani. Sitten olisin vapaa. Työnteolla en pysty tarpeeksi nopeasti rikastumaan ja sillekään en voi yhtään mitään, en pysty sitä puolta elämässäni ilman apua kohentamaan. Ehkä sitten kun ei ole enää lemmikkiä vaikka (äkki)rikastuminen työtä tekemällä on kyllä joka tapauksessa täyttä utopiaa. Koko elämä siihen menee kuitenkin vaikka vähän saisi hankittua enemmän. Puoliso voisi haluta myös eron mikä olisi todennäköisempää toki kuin lottovoitto.
Kipu ei pelota yhtään, se on tuntemuksena helposti unohtuvaa sorttia muutenkin: vaikka tiedän että minuun on joskus fyysisesti sattunut kovastikin niin en sellaisenaan voi palauttaa tunnetta mieleeni enää. Ja jos ei kivun jälkeen ole enää elossakaan niin vielä vähemmän sitä voi muistella ja siitä pitempiaikaisesti kärsiä, kerran se vain kirpaisisi. Ja niin, homman on toki onnistuttava koska jollain lailla rampana elämä ei varmaan ole ainakaan helpompaa, mutta kunnolla suunnittelemalla ja harkitsemalla luulisi onnistuvan. - Ahdistunut mies
Pelko epäonnistumisesta ja se tuska mitä läheisilleni teollani aiheuttaisin. Tavallaan myös kuoleman lopullisuus aiheuttaa ahdistusta koska en oikein usko että kuoleman jälkeen on enää elämää.
- plan:gowiththeflow
Itse näkisin että jos haaveilee elämästä niin ei oikeastaan halua kuolla. Jos itse uskoisin kuolemanjälkeiseen elämään niin itsemurhassa ei olisi minulle mitään järkeä. Käydä tuo kuolemishomma läpi ja olla sitten kuitenkin olemassa? En tahdo olla olemassa millään tasolla. Toivottavasti saat asiasi kuntoon. Haluat yhä elää joten et ole menetetty tapaus.
- Ahdistunut mies
plan:gowiththeflow kirjoitti:
Itse näkisin että jos haaveilee elämästä niin ei oikeastaan halua kuolla. Jos itse uskoisin kuolemanjälkeiseen elämään niin itsemurhassa ei olisi minulle mitään järkeä. Käydä tuo kuolemishomma läpi ja olla sitten kuitenkin olemassa? En tahdo olla olemassa millään tasolla. Toivottavasti saat asiasi kuntoon. Haluat yhä elää joten et ole menetetty tapaus.
Pidän kyllä itseäni aika menetettynä tapauksena kun sosiaalisien pelkojeni takia olen ollut vuosia enimmäkseen kotona. En myöskään muista että olisi ollut sellaista viikkoa jolloin en olisi haaveillut kuolevani. Jotenkin silti vähän pelottaa kuolla vaikka ei oikeastaan haluaisi elääkkään. Eniten kuitenkin haluan välttää aiheuttamasta henkistä tuskaa läheisilleni.
- Cyrus83
itse olen ajatellun kuolemaa jokaisena päivänä niin kauan kuin muistan. en edes muista miltä tuntuu herätä aamulla ilman tuota tunnetta. tuo taakka on kyllä aivan valtavan suuri kenenkään kannettavaksi. oikeastaan ainoa syy miksen varmaankaan ole jo kuollut löytyy siitä, että kolme vuotta sitten pikkuveljeni ehti ensin. päätti päivänsä kun ei enää jaksanut taistella, ei jaksanut yrittää. se suru ja tuska jota tuo aiheutti perheelleni oli aivan suunnaton. ei sitä kukaan hävennyt, eikä häpeä vieläkään. mutta esimerkiksi vanhempani eivät ole koskaan antaneet itselleen anteeksi. en voi tuota tuskaa heille uudelleen aiheuttaa vaikka mitenkä tahtoisin päiväni päättää. nielen vain kyyneleet ja tuskan, kerään sen iloisen hymynaaman jostakin.
- XTS
Ainoa(t) asiat jotka estävät minua, ovat luonnollinen itsesuojeluvaisto sekä kuoleman lopullisuus. Itsesuojeluvaisto estää impulsiiviset itsariyritykset (e.g. sillalt hyppääminen), ja kuoleman lopullisuus pistää aina miettimään kahdesti. Kuolema kun ei ainoastaan tarkoita kärsimyksen loppua, vaan kaiken loppua. Ja on täysin järjetöntä valita kaiken loppu, ellei koe sietämätöntä tuskaa (painotan sietämättömyyttä). Itsemurha nimittäin tapahtuu kun ihminen ei enää kestä kärsimystä.
- näin.se.on
Mitäs siinä odottelet turhia, anna palaa vaan.
- G fgg g
Haluan nähdä ensikevään eduskuntavaalien lopputuloksen.
- pian tuhkakasa
Olen pitkittänyt itsarin tekoa liian pitkään odottaen, että elämäni tästä muuttuisi paremmaksi, mutta ei, se on vain mennyt huonommaksi. Yli 20 vuotta olen suunnitellut itsaria ja suurin pelko on kipu joka aiheutuisi itsarin seurauksena ja epäonnistuminen.
Toivon jatkuvasti, että maailmaa kohtaisi jokin valtaisa katastrofi, paljon puhuttu maailmanloppu jms. Riemuitsen kun jotain katastrofaalista tapahtuu kuten suuria maanjäristyksiä tai muita missä menee paljon ihmishenkiä. Vihaan maailmaa ja ihmisiä. Olen kokenut kaikki pahimmat mahdolliset asiat mitä ihminen voi kokea, olen vihattu ja inhottu ihminen kaikin tavoin.
Nytkin itsarilleni on suunniteltu päivä ja olen suunnitellut sen huolella, jotta Se varmasti onnistuis
Itsemurhaan vaaditaan joko todella tuskallinen elämäntilanne (sairaus), tai sitten jonkinlainen metafyysinen usko, joka antaa kuolemalle jonkin ihmeellisen merkityksen. Esimerkiksi eräs hollantilainen psykologi pyysi armomurhaa vaikean tinnituksen takia. Depressio on sikäli ongelmallinen armomurhan syy, että se heikentää arvostelukykyä.
Jos laiffi on siedettävää, eikä usko tuonpuoleisiin, itsemurhassa ei ole mieltä. Tuomari Nurmiota lainaten:
"Vaikkei mulla olis enää mitään syytä elää,
ei ole mitään kummempaa syytä kuollakaan
Taivasosaa mä en saa kun mä kerran kuolen,
enkä uutta tilaisuutta Pitkänsillan tuolla puolen
"- 32423432432432
En tee itsaria koska en anna kiusaajille voittoa.
- 19+8
Täytän 5 vuoden päästä 40. 5 viimeisintä vuotta ovat elämäni pahimmat. Perheeni on iso syy siihen miksi olen tässä pisteessä. Minulle on elämääni siunaantunut elämäni negatiivisimmat ihmiset lähipiiriini. Olen vuosien varrella sairastunut heistä, enkä ole tajunnut riuhtaista itseäni pois siitä kierteestä, vaan olen ajautunut huonoihin ihmissuhteisiin. Nyt kun olen vihdoin kaiken tajunnut, koitan vielä hetken. Jos en onnistu luomaan aidosti hyviä ihmissuhteita ja perustamaan omaa perhettä, en aio täällä enää olla.
Minulla on kaikki muut asiat mallillaan tässä elämässä, mutta se tärkein on retuperällään ja tuntuu olevan sitä uusiutuvasti.
Tiedän millä tavalla pääsen pois siististi. Se helpotta oloani.
Joku voisi luulla minun olevan masentunut. En ole enää. Olen realisti. Se joka ei pidä mämmistä ei syö sitä. Ei minun tarvitse olla olemassa, jos en halua. Loppuupa kaikenlainen ihmisistä johtuva painolasti.
Ihminen on ihmiselle susi usein. Hyvin harva ihminen ottaa vastuun sanoista ja teoistaan. En jaksa sellaista. - vastaan.
Itselläni on taas niin monta "vihollista" jotka oikein toivovat kuolemaani, joten siinä ainakin yksi syy olla tekemättä ja jäädä, vaikka ihan piruuttain niiden kiusaksi eloon.
- bubs
Alle kouluikäiset lapseni. Vaikken arvosta itseäni edes äitinä, ja koen jatkuvaa riittämättömyyttä, olen kuitenkin heidän ensimmäinen ja tärkein kiintymyskohteensa. Lasten isä on kuvioissa, mutta hänenkin voimansa ovat rajalliset.
En siis usko, että kuolemani tekisi kenenkään elämää objektiivisesti kurjemmaksi, mutta tiedän että lapsille se olisi kova paikka. Itsemurha pyörii silti jatkuvasti mielessä, enkä jotenkin jaksa elää kaiken vääränlaisuuteni kanssa, joten jos joku tietää, miten vaikutus lapsiin minimoidaan, otan vinkkejä vastaan. - Anonyymi
varmaan se kun en halua joutua helvettiin vielä
- Anonyymi
Mua pelottaa jos joutuu helvettiin kun tappaa itsensä. Tosin varmaan joudun muutenkin.
Ketjusta on poistettu 0 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Mikä on kaivattusi etunimi?
Otsikossa siis on kysymys eriteltynä. Vain oikeat vastaukset hyväksytään.1172144En kestä katsoa
Sitä miten sinusta on muut kiinnostuneita. Olen kateellinen. Siksi pitäisi lähteä pois961298Peräti 95 % persujen kannattajista rasisteja
Kertoo EVA:n teettämä kysely. Pakollista yhdenvertaisuuskoulutusta tarvitsee siis paljon laajempi joukko kuin pelkästää309989Kun viimeksi kohtasitte/näitte
Mitä olitte tekemässä? Millainen ympäristö oli? Löydetään toisemme...81916Olet kyllä vaarallisen himokas
Luova, kaunis, määrätietoinen, pervo, mielenkiintoinen, kovanaama, naisellinen ja erikoinen.84865- 75851
On minulla suunitelma
Siitä ei vain tiedä kukaan muu kuin tällä hetkellä minä. Suunnitelma ja varasuunnitelma. Sinun takiasi nainen. Vain s44670Palstan ylivoimaisesti suosituin keskustelunaihe
Palstan suosituin keskustelunaihe näyttää olevan homoseksuaalisuus. Otsikoiden perusteella voisi kuvitella olevansa Seks248667Ei koskaan saatu tuntea
Mitä olisi ollut painautua toisiimme vasten. Hengittää syvään, hyväillä ja rakastella vailla kiirettä. Tai repiä vaattee33650- 50644