Terve,
Olen ollut aina kummallisen herkkä luonteeltani, tuntuu että en "miehisty" ikinä. Olen siis mies. Ikää reilu 30. Olen ollut koko elämäni ajan muitten kynnysmattona. Kouluaikoina minua kiusattiin ja menin armeijaan ja sielläkin minua kiusattiin. Tuntuu vaikealta päästä nuista traumaattisista kokemuksista yli kelaan vanhoja ikäviä asioita päässäni vielä kymmenenvuoden jälkeenkin.
Aina kun joudun johonkin tukalaan tilanteeseen minulla alkaa rintaa puristaa ja sydän hakkaa niin että ei sanotuksi saa. En ole koskaan uskaltanut puolustaa itseäni, ja olen ottanut muitten loukkaukset liian vakavasti, se on alkanut vituttamaan oikein urakalla viime aikoina. En uskalla tehdä elämässäni niitä asioita joita haluaisin, pelkään aina munaavani. Tässä on kyllä mennyt jo liikaa elämää hukkaan, tähän pelkäämiseen. En ole seurustellut koskaan ja tekisi mieli vähän tutustua vastakkaiseen sukupuoleen, mutta kun tuota pärstää peilistä katsoo todellisuus iskee vasten kasvoja, olen jo vanha kaljuuntuva ukko. Olen ikäänkuin jäänyt pysäkille ja elämän pikajuna mennyt silmien ohi menojaan. Tapasin eräänä päivänä vanhan koulukiusaajani työni kautta, siinä se seisoi nenäni edessä. Tarjosin tälle paskiaiselle lounaan ja juteltiin niitä näitä, en tiedä tunnistiko se edes minua en ottanut puheeksi kuka olen ja mitä kaikkea paskaa hän minulle aikanaan teki. Jälkeenpäin ajateltuna alkoi vähän vituttamaan kun en uskaltanut ottaa puheeksi niitä asioitä sen kanssa ja olisin voinu kysyä miksi, mutta toisaalta mitä minä siitä olisin sitten hyötynyt. Tuntui turhalta että tuon paskan takia en uskaltanut käydä aikanaan edes ulkona, mutta se oli silloin nyt on nyt. Pitäisi jotenkin piristyä, pitäisi muuttua itsekkin kovaksi ja vittumaiseksi että tässä maailmassa pärjäisi paremmin. Joku lobotomia leikkus tehdä että muuttuisi. Ei muita ihmisiä voi aina miellyttää niin se vain on. Tämä vuodatus oli nyt vain pintaraapaisu, tätä muuten kukaan jaksa loppuun lukea. Olisi niin paljon sanottavaa, ja viläkun uskaltaisi rehellisesti sanoa, muttakun hävettää niin helvetisti.
Elämä luisuu pois.
47
894
Vastaukset
- hyvääjouluaikaa
Kyllä jaksoin lukea ihan loppuun asti. Voi kun olisit ottanut puheeksi ne kouluajat sen kaverin kanssa. Kyllä moni kiusaaja jälkeenpäin miettii miten typerä ollut joskus. Ainakin itseäni kaduttaa kun muista muutamia tapauksia jossa olin kiusaajan roolissa vaikka yleensä oli minä, jota kiusattiin.
Parisen vuotta sitten tapasin miehen ja hänen siskon, jotka kiusasivat minua koulussa. Otin asian kun tapasin nämä henkilöt eräässä tilanteessa. Mies pyysi nöyrästi anteeksi ja on tänään erittäin fiksu ja reilu tyyppi. Samoin pyysi anteeksi hänen sisko ja olemme jopa ystäviä nykyään.
Ihminen muuttaa elämän aikana. Lapsena ja nuorena tulee hölmöiltyä mutta voi tapahtua niinkin, että lapsuuden ystävä alkaa rökittämään aikuisuudessa.
Kun tapaa kiusaajan niin kannattaa ottaa asia esille ja sanoa että se satutti silloin ja on taakkana vielä tänäkin päivänä. Kovettumaan ja katkeroitumaan en kannusta. Sillä ei rankaise kiusaajia ja eikä siitä ole hyötyä itselle. Ennen pitkää se vain latistaa, passivoi täysin ja vie masennukseen.
Kun sinua on alkanut vituttamaan menneet, niin on se aika jolloin se kätketty viha ja nöyryytys tulee alitajunnasta tietoisuuteen.
Menneisyyttä ei voit muuttaa, mutta sen vangiksi ei tarvitse kenenkään jäädä.
Varmaan hyötyisit jos voisit käsitellä ja puhua noista kokemuksista ja vihan tunteista jonkun luotettavan kanssa ja tietenkin asiantuntija on paras kuuntelija ja osaa ohjailla mielen eheytymisessä.
Kyllä sinä ihan oikea mies olet ja ihmisellä on psyyke ja herkkyys. Olet joutunut kiusaamisen uhriksi ja kyllä sellainen jälkensä jättää. Onneksi asialle voi tehdä paljonkin ja sinäkin voit saada onnellisen elämän.- Liianherkkä
Hei,
Kiitos kun luit ja vastasit. En ole koskaan tänne kirjoittanut ennen.
Mun on todella vaikea avautua kenellekkään tuntemattomalle, edes ammatti auttajalle.
Tiedän että olisi ollut hyvä puhua tälle kaverille, mutta en vain pystynyt. Petyin itseeni jälleen, en uskaltanut, koska siinä meinasi vähän nousta tunteet pintaan. Myönnän että olen katkera ja se tuhoaa ihmisen. Mutta en ole katkera niille jotka minulle on pahaa tehneet, vaan itselleni, koska annoin sen tapahtua. Mulla on myöskin eräs fyysinen vamma jonka sain nuorena, sen kanssa nyt joudun elämään lopun elämääni, sekin on mieleni katkeroittanut, olisin voinut estää tapahtumien kulun, mietin sitä päivittäin. En pysty antamaan itselleni ikinä anteeksi.
Masentaa kovasti. Tulevaisuus pelottaa. Tuntuu että tällä elämällä ei ole mitään tarkoitusta, miksi minä olen täällä. Muuta minulla ei ole kuin omat vanhemmat, mutta kun he vanhuuteen kohta kuolevat ei sitten ole heitäkään. Minulla oli yritys, mutta se vietiin minulta pois, se oli minulle henki reikä. Tätä palstaa lukiessani törmäsin kommenttiin "masentuneet on laiskoja" mun kohdalla se ei ainakaan pidä paikkaansa, yritystä pyöritin 12 tuntisilla työpäivillä ja lomia ei koskaan. Ja jopa nautin siitä, sain muuta ajateltavaa työn tevosta. Muuta elämää minulla ei ollut kun tuo oma yritys. Enpä tiedä mitä nyt sitten tekisi...
- laura31
Vähän samanlainen tilanne itsellä. Ikää 31v ja tuntuu et elämä on "vaan menny ohi". Koulukiusaaminen vaikutti myös mun elämään ja tuntuu että tänäkin päivänä ne muistot vaikuttaa yhä kaikkeen mitä teen. Oon n.10vuotta ollu " sairaslomalla" masennuksen takia. Joka päivä tuntuu vaa enemmäja enemmä siltä että tää elämä oli tässä. En vain jaksa enää uskoo parempaan huomiseen...
- Liianherkkä
"Joka päivä tuntuu vaa enemmäja enemmä siltä että tää elämä oli tässä. En vain jaksa enää uskoo parempaan huomiseen... "
Sonoppa muuta. Tiesin jo nuorena että tässä elämässä käy näin, olin niin helvetin lamaantunut, ja yksinäinen. Vuodet vain kului ja kului, maailma muuttui mutta minä en. Energiaa ja intohimoa oli yllin kyllin, kuulostaa varmaan hassulta olla masentunut ja samalla eneginen, mutta se kuvaa parhaiten sitä olotilaa. Olisin halunnut elää täysillä, mutta jokin ihme käsijarru päällä. Pelkään lähteä tekemään uusia asioita joita en ennestään hallitse, muttakun kukaan ei kuitenkaan ole seppä syntyessään. Se kun tullee se hyvä fiilis kun onnistuu jossain ja se taas nostaa itsevarmuutta, tuntuu että pystyy mihin vain. Mutta sitten taas kun epäonnistuu, joutuu pilkan kohteeksi, lamaannun täysin ja en uskalla edes yrittää. Joillan ne vaan on teräksiset pallit, porskuttavat vain menemään, haluaisin olla sellainnen itsekkin. Semmosta...
- AhdistunutMies
Ihan kuin minä paitsi täytän "vasta" 28-vuotta ensi vuonna ja pidän kanssa itseäni jo rumana, vanhana kaljuuntuvana "äijänä" jonka osalta peli on pelattu. Enpä ole minäkään koskaan seurustellut enkä varmasti sitä mahdollisuutta koskaan tule saamaan, no seksiä kyllä päässyt kokeilemaan muutaman kerran.
- AhdistunutMies
Niin itse en ole koskaan pystynyt edes työpaikkaa hankkimaan saati että olisin jaksanut siellä kauaa käydä vaan olen tällainen syrjäytynyt luuseri. Eipä se oikeastaan edes harmita mutta se kyllä harmittaa etten tule koskaan saamaan naisystävää enkä perhettä.
- laura31
Itsekään en oo myöskään koskaan seurustellut. Jotenki on vaa aina kummallisella tavalla tuntunut että se " ei kuulu mulle". Jotenki vaikee selittää.. En oo myöskään koskaan ollu töissä ku sairastuin masennukseen lukion lopussa. Onhan tää tosi säälittävää...ikää kuitenkin 31vuotta. Jotenki mullaki aina ollu sellanen olo etten kuulu tähän maailmaan.....
- laura31
Itsemurhaa oon viime aikoina miettiny enemmä ku koskaan. Läheisten vuoksi yritän jaksaa, mutta rehellisesti musta tuntuu etten kauan enää jaksa. Oon täysin epäonnistunut ihmisenä.
- Liianherkkä
"Itsemurhaa oon viime aikoina miettiny enemmä ku koskaan. Läheisten vuoksi yritän jaksaa, mutta rehellisesti musta tuntuu etten kauan enää jaksa. Oon täysin epäonnistunut ihmisenä. "
Allekirjoitan tuon, samanlaiset on tuntemukseni, lukuunottamatta viimeistä "täysin epäonnistunut", mutta jos tuohon ratkaisuun päädyn pitää sekin viimeistään paikkansa.
- Hnanu33
Eläispä Erik Ewalds vielä: Se oli aika pätevä sielunhoitsu mitä ilmeisimmin. Ainakin niien kasettien perusteella, joita oon kuunnellut.. Ja ohan noita sen puheita youtubattu myös
- oosdfvdf33v
Hyvinki pitkälle samanlaisia asioita kokenut oon, joten harmitti vaan ku jätit jutun kesken. Pitää silti varoa ettei menis taase koko yötä täsä netissä sheikkaillessa, niiku kävi viikko sitten ja muutaman kerran aiemminki tänä vuonna. Olkoonki että on ollu työpäivä oottamasa aina sielä sen yön "takana".
Sehä seo hankala tilanne ku panetus ja itseinho mahtuu samaan päähän. Mite lie sulla mutta mulla osimopuilleen sillaan kai, jos sen asian näin "putouksellisesti" ilmasee.
En varmaan pidä ittestäni niin paljoa että musta voitaisiin pitää ja siksi naimisoituminen, puhumattakaan jostain seurustelun aloittamisesta, on varsin toivotonta. Ei se jonkinlainen naisenkaipuu silti oo mihinkään läksiny eikä häviä käteenveollakaa ku korkeintaa pariksi viikoksi. ELi ilmeisesti mulle ei oo suotu mitään naimattomuuden armolahjaa, vaan jonkinlainen henkinen vammautuminen on tehny musta liian tönkön ja sönkön kenenkään kanssa yhteiselämää viettämään.
Paljolti on kyse varmasti kinkkisestä isäsuhteestani.
Pari siskoo on naimisissa, menivät jo 2-kymppisinä, yks sisko ei, jääneekö sitten naimattomaksi kuten ite.
No, oisko se avioliitto sitten mikään ratkaisu tai helpotus mihinkään, Gud bara vet det.
Työelämässä jo oon, yrittäjänä, mutta silti jotenkin jumittuneena ja riippuvuudesta toiseen matkaani teen, vähän kuin Tartsan joka hyppii liaaneja pitkin eteepäi eikä uskalla kävellä maanpintaa ite
Saattaa tää toki olla myöhästynyt murrosikäki, kun sellaista kunnon radikaalia äksöntä ei mulla ollut siihen aikaan. Meni varmaan auktoritteettien tottelu-hommissa paljolti se elämän kausi.
Näin, tulipa viskeltyä muutamia haja-ajatuksia ja -pajatuksia ilmoille. Saa käyttää mutta ei oo pakko - AhdistunutMies
Kyllä allekirjoitan itsekkin tuon että koen itseni täysin epäonnistuneeksi ihmiseksi ja itsemurhaa on tullut mietittyä aina ajoittain jo viimeisen 6 vuoden ajan.
Onhan se itsemurhan ajatteleminen välillä unohtunut melkein kokonaankin kun on ollut hieman parempia ajanjaksoja elämässä mutta aina palannut mieleen uudestaan. - sadfvasf33v
Uskallakko kuitenkaa olla ihan varma siitä että olemassaolo ja koko tietoisuus päättyisi itsemurhaan? Siihen luottaenhan ne kai useimmiten tehdään. Ite oon ainaki saanu ristillisen kasvatuksen ja uskon että jokaisen sielua varten on varalla vain 2 loppusijoituspaikkaa, taivas tai helvetti.
Jos ei oo näin oppinu ajattelemaan tai ei oo sisimmässään"varma" asiasta tai on vaikka niinki että koko asia tulee nyt ihan kuin oikea suora puun takaa, niin voi tuntua vähä että mitenhän tuoho nyt suhtautuisi.
Miettiikö itsemurhasta haavailevat yleensä näitä asioita? - sdfvsdf
ja oon mä nyt ajottai itekki miettiny että mitähän jos tapapis itsensä. En mä sillaan oo vakavasti suunnitellu tai oikeestaan ees halunnu kuolla, sen aattelu on ollu vaan jotain itsesäälin sukuista itselohdutusta
- sdvsdfvsf33v
Jos lie täälä joku ken musiikista pitää, ollen kuitenkin lopen väsynyt pissiskanavien himotuimpiin, satanistiseen mättömetalliin ja iskelmiin, niin tuosa viereisesä kamelinselkäketjussa on pinkka piisejä, joissa on mielestäni komeat sävelet ja hyvät sanomat.
- AhdistunutMies
Ei ole kyllä kauheasti tullut ajateltua sellaista vaihtoehtoa että päätyisin jonnekkin helvettiin jos päättäisin lopettaa kärsimykseni tekemällä itsemurhan.
- dsfvsgbs33v
Nii no eihä ihmine näitä iankaikkisuusasioita yleensä oma-alotteisesti ryhdy pohtimaan, en minäkään. Joskus vaan saattaa kuitenki, varottamatta miilon vaan kelle vaan, tulla jokin semmoinen tila, jota rippikoulussa etsikonajaksi sanotaan. Sen ois tarkotus saada ihminen päättämään, ryhtyykö seuraamaan Jeesusta vai jatkaako "laveaa tietä".
Jeesusta voi toki ihailla, siinä ei oo mitää hankalaa eikä kyllä mitään pelastavaakaan. Ihailun ois hyvä muuttua seuraamiseksi. Tässäpä itellekki miettimistä kummankolaiasta on käytökseni.
No meni varmaan yli hilseen mutta nuista : https://youtu.be/aZ6-PZLwAEA?t=3
https://youtu.be/GH6IEQIKAj8?t=39
https://youtu.be/582P412fP2o?t=34
https://youtu.be/cBqlRJAb0i8?t=4
https://youtu.be/av_nyHh6ouo?t=2
https://youtu.be/ggvANPUiw-E?t=5
https://youtu.be/EYBaZtQoDIg?t=1
https://youtu.be/urHZIs24hgE?t=11
https://youtu.be/oE4iKZVfy7A?t=19
https://youtu.be/1gYuKD7dUAM?t=6
https://youtu.be/gTZUhSbHnAs?t=3
https://youtu.be/Jpv3uUSutZo?t=3
https://youtu.be/pdoZvhsERg8?t=25
https://youtu.be/eoD4wOX_98c?t=2
saattaa olla jotain apua asian ymmärtämiseksi. - Elämään.voimaa.Jumalalta
Ajattele kuitenkin. Tietoisuus jatkuu kun tästä ajasta lähtee, ei sitä noin vaan katoa jonnekin. Sielu on ihmisellä, siis se ihmisen sisäinen persoona eli Henki jatkaa elämää rajan takana. Kummalla puolella, taivaassa vai helvetissä, sen päättää ihminen täällä vielä eläessään omalla valinnallaan. Lue raamatusta näitä asioita, siellä ne ovat olleet luettavina ajanlaskun alusta asti.
Raamattu on Jumalan tahdon ilmoitus ihmisille. Lyhyesti: Jeesus Jumalan Poika syntyi aikanaan tänne, kasvoi tavallisessa perheessä, kuoli ristillä ja sovitti kaikkien ihmisten synnit, jokaisen. Taivaaseen eli Jumalan luo pääsee hän joka tunnustaa ja pyytää Jumalalta syntinsä anteeksi. Jeesuksen ristintyön tähden ne annetaan syntinsä tunnustavalle anteeksi. Tämä on ratkaiseva asia. Taivaan portti ei aukea jos ei ole antanut itseään ja syntejään sovittaa Jumalan kanssa. Siksihän Jeesus kuoli, että ihmisen ei päätyisi helvettiin. Helvettiin joutuvat ne, jotka ovat Jeesuksen sovitustyön hyljänneet/selän kääntäneet Jeesukselle, elämänsä aikana. Kuoleman jälkeen on liian myöhäistä, eläessään täytyy/saa syntienanteeksi antamuksen ottaa vastaan. Nämä on käsittämättömän suuria ja vakavia asioita ja kuitenkin niin varmoja ja sisäistä rauhaa tuovia asioita. Usko Jeesukseen on enemmän kuin ihmisten mielipiteet.
- AbsolutMentor
Nonii, nonii. Ekana ny vaikka pää kaljuks, sit testoa pyllyyn ja maksimisarjoja tekeen salille. Hop hop. Kunno höyryissä vetää pataa ketää vaa tai ainaki näyttävästi tulee turpaanki. Naiset tykkää pahiksista ja työnantajatkin tykkäävät kun osaa olla vähä "itsekeskeine hyvällä tapaa" ,riippuu kai vähä hommast
- laura31
Missä päin muuten asutte? Itse oon turusta.
- AhdistunutMies
Tampereella asun.
- poikamiesi33
Kiimingissä
Minulla on osittain samoja kokemuksia kuin teillä, nimimerkit Liianherkkä, laura31 ja AhdistunutMies, ikäkin on sama. Olen totaalisyrjäytynyt: ei työtä, ei koulutusta, ei käytännössä sosiaalista elämää. Opiskelun jätin kesken ja työelämässä en ole ollut tuntiakaan. Seurustellut olen kerran, opiskeluaikoina vuosia vuosia siten. Toista kertaa tuskin tulee, vaikka en olekaan kaljuuntumassa. En tosin varsinaisesti seurustelua kaipaakaan, minustakin tuntuu ja on aina tuntunut, että se "ei kuulu mulle".
Lienee monia syitä siihen, että olen ajautunut tähän tilanteesen. Kuitenkin tärkeimmiksi ja viime kädessä ratkaisevimmiksi syiksi näen sosiaalisen kömpelyyden ja sosiaalisen pelon. Jälkimmäisestä olen kärsinyt välillä enemmän, välillä vähemmän. Elämässä pärjätäkseen pitäisi uskaltaa kohdata ihmisiä ja mielellään tulla toimeenkin heidän kanssaan.
Tuntuu siltä, että tämä on kaikkein epätoivoisin ikä, ei ole enää nuori mutta ei vielä vanhakaan, on liian myöhäistä muuttaa elämän suuntaa mutta liian aikaista lakata toivomasta. Kuolema näyttää ainoalta realistiselta tieltä ulos tästä limbosta.
Elämäni koostuu nykyään nukkumisesta, internetistä, lukemisesta ja kirjoittamisesta, asioista joita voi tehdä yksin. Jos sattuu olemaan tupakkaa, käyn kerran vuorokaudessa lyhyellä kävelyllä tupakoimassa – siinä liikuntani. Olen jossain määrin masentunut, viihdyn enimmäkseen vuoteessa. Mutta masennuksen tai lamaantuneisuuden kanssa on ainakin mahdollista jatkaa hengittämistä, vaikka ei voisikaan varsinaisesti elää. Ahdistus sitä vastoin on sietämätöntä. Ahdistuksen takia itsemurha on varteenotettava vaihtoehto. Viimeistään sitten, kun äiti ja isä ovat kuolleet, minulla ei ole mitään positiivista syytä edes yrittää jatkaa aineenvaihduntani ylläpitoa.- Yksinäisyydestäyhteyteen
Aloittajalle ja toisillekin herkille viestiä. Olette kovin korkealle riman asettaneet, alhaalla sen on oltava, niin alhaalla, ettei siinä ole mitään ylitettävää. Miksi olette niin ankaria itseänne kohtaan? Arvioitte itseänne mikroskoopin läpi. Miksi? Jokainen on arvokas omana itsenään! Jokaisella on mittaamaton/luovuttamaton ihmisarvo. Olette jokainen unikki/ainutlaatuinen yksilö/persoona. Uskokaa nyt, että jokainen ihninen on samalla tasolla Jumalan edessä. Terveellistä on arvioida itseä ja toisia Jumalan/totuuden näkökulmasta, ja hänen silmissään kaikki ihmiset ovat samanarvoisia. Onhan Jumalan Rakkaudellisilla-ajatuksilla meitä kohtaa suurempi painoarvo, kuin ihmisten ajatuksilla.
Monet menneisyydessä tapahtuneet vaikeat asiat ovat vaikuttaneet siihen millaisena näemme ja koemme itsemme tänäpäivänä, mutta menneisyys ei voi määrittää meidän tulevaisuutta, Itsensä hyväksymällä, oivaltamalla sen, että olen ihmisenä yhtä arvokas kuin muutkin, voidaan vapauttaa oman sisimmän voimavaroja. Itsensä ruoskimiselle loppu ja Armollisuuden pehmeän ja hoitavan vaatteen pukeminen ylle avaa askel askeleelta valoisampaa tulevaisuutta.
Ihmisten hylkäämiset, kaltoinkohtelut, pahat ja haavoittavat sanat joutavat jäämään taakse. Voi vaan todeta, että "He eivät tienneet, mitä he tekivät"
Eikä herkkyys ole mikään vika ihmisessä, ja omaa minuutta rikotaan siinä, jos pyritään kovettamaan itseä. Erityisherkkyys on meille annettu ominaisuus, jonka avulla näemme, tunnemme ja aistimme syvemmin kuin monet muut ihmiset. Erityisherkkyydellä varustetut ihmiset kokevat syvästi elämän surut ja ilot. Herkkyyden avulla voidaan toisia ymmärtää ja tukea, kun he sitä tarvitsevat.
Eletään kovien arvojen aikaa. Röyhkeys, kovuus, toisten hyväksikäyttö on hyväksyttyä. Polkemalla toisia hamutaan valtaa ja asemaa niin kouluissa kuin työpaikoillakin, jonka seurauksena maassamme podetaan suurta henkistä pahoinvointia.
Ei luovuteta, vaan etsiydytään rohkeasti ihmisen/ihmisten pariin, joista aistimme aitoa ystävyyttä ja hyvyyttä, aistimme siinä meitä ohjaa. Ystävällisyys rakentaa yhteyttä toiseen ihmiseen.- välinevarasto
Kovia vaatimuksia juuri herkille ihmisille..? Minä laittaisin nämä haistattelukouluun niin pysyisi raatokärpäset loitolla.
- laura31
Taas on sellanen olo, et tekee vaa mieli tappaa ittensä. Helvetti ku sais sen rohkeuden sitte siihe oikeesti. En vain jaksa enää.
- dsfgsdfg
Antaisitko virtuaalisen korvapuustin tai luunapin silmään sellaiselle jonka tietäisit rukoilevan puolestasi tilanteesi kohenemiseksi?
- Tärkein.kysymys
Tahdotko elämäsi muuttuvan?
- AhdistunutMies
Itse olen kyllä miettinyt sellaistakin vaihtoehtoa että vois kuitenkin ensin viettää elämänsä viimeiset viikot jonkun mukavan naisen kanssa. Syödä hyvää ruokaa, ryypätä, viettää kaikinpuolin mukavaa aikaa ja naida.
Sen jälkeen vois yhdessä tehdä itsemurhan jollain mahdollisimman helpolla ja kivuttomalla tavalla. Niin mikäli sen jälkeen enää tekis edes mieli tehdä itsemurhaa.- AhdistunutMies
Mitä väliä vaikka oliskin joku helvetti olemassa ja joutuis sitten sinne sillä olipahan edes jokseenkin siedettävät viimeiset viikot elämässä. No joo mutta ongelmaksi tulee se että olen niin pahasti sosiaalisia tilanteita pelkäävä etten minä taida uskaltaa naiseen/naisiin läheisemmin tutustua.
- AhdistunutMies
Vaikeaahan se on itseään hyväksyä ja olla itselleen armollinen kun tuntuu että suurin osa ikätovereista on jo opintonsa suorittanut, ovat jo hyväpalkkaisissa ammateissa, löytäneet elämänsä rakkauden jo melkein 10 vuotta sitten ja lapsiakin ovat jo hankkineet. En mielestäni ole asettanut itselleni liian kovia vaatimuksia. Olen vain niin kelvoton ihminen etten ole niitä pystynyt täyttämään miltään osin.
- laura31
Ymmärrän tunteen. Koen itsekin oloni samanlaiseksi. Ideasi siitä että et tekis itsemurhan yhessä kuulostaa hyvältä. Ja alkoholi ainakin auttaa itseeni tosi paljon rentoutumaan...
- laura31
Mulle saa mailailla. Osote on auringonlasku@ hotmail.com
- opåäopå
kannattaa toki mailailla, jos se jaettu suru olisikin vain puoli surua
- AhdistunutMies
Itse olen nykyään jotenkin tosi huono kirjoittelemaankaan varmaan paljolti masennuksen takia. Sen takia on aikalailla jäänyt yhteydenpito myös vanhoihin kavereihinkin. Ajattelevat varmaan että olen jotenkin ylpeä tai ylimielinen kun en jaksa pitää yhteyttä.
Tuntuu joo hyvältä idealta että tekis itemurhan kimpassa jonkun kanssa mutta en taida kuitenkaan vielä olla siihen valmis hyvin pitkälti vanhempieni takia. Tiedän että he olisivat ihan surun murtamia jos sen tekisin. Joudun varmaan odottamaan että vanhemmat kuolee ensin niin vasta sitten voin tappaa itseni hyvällä omalla tunnolla. - AhdistunutMies
Paitsi tälle palstalle nyt tulee aina silloin tällöin purettua henkistä tuskaansa silloin kun siltä tuntuu että haluaa jutella muiden samassa tilanteessa olevien kanssa. Joskus pelkäsin että joku tunnistaa mut mutta enää en oikein jaksa välittää siitäkään.
- TyranBanksit33v
Mun mummolla oli pitkäaikainen paha masennus. Sen äiti oli kuollu sillon ku mummo oli 4-vuotias ja mummoa kasvatti vähän kelmeä äitipuoli. Aikansa se mummo kai jaksoi aikuisiällä olla iloisa, mutta paljon se oli masennuksessa ja muistan tuoltaneljännesvuosisadan takaa, kuinka sitä kuleteltiin mielisairaalassa. muistan sen sanoneen kerran: Minä rikon nämä ikkunat (tarkotti auton ikkunoita).
Veikkaan että se lähes jatkuva murheilu saatto lyhentää sen elinikää, meni 71:senä. Pappa taasen 79:nä. Se oli menettäny isänsä 15:sena mutta en kyllä muista sen olleen masentunut. - TyralletuliBanksit
AhdistunutMies kirjoitti:
Paitsi tälle palstalle nyt tulee aina silloin tällöin purettua henkistä tuskaansa silloin kun siltä tuntuu että haluaa jutella muiden samassa tilanteessa olevien kanssa. Joskus pelkäsin että joku tunnistaa mut mutta enää en oikein jaksa välittää siitäkään.
Onko masennus sulla koskaa semmosena ilmenevä että vaikkois nälkä nii ei ruoka maistu. Tai että ei itketä eikä nauratakaan (muuton ku väsyneenä yksin omat vitsit), äänet ärsyttää, että ajottai tulee jotai 5-15 minuutin raivokohtauksia mutta muiden ihmisten seurassa on tunteeton kuin se Jankon Betonin tj., Kummelissa
Onko itsemurhan kaipailu ihan aitoa oman olemassaolon totaalisen päättymisen halua vai joskus ehkä ainoa toimivaksi havaittu keino saada itsensä herkistymään, ehkä itkemäänkin.... - TyranBänät
Niin no kyllä se ajottainen masennus mulla ilmenee myös siten että mitää en taho saaha pitkii aikoihin tehtyä vaikka ois kuinka aikaa, terveyttä (tuskin koskaan nykyään sairaana) ja tiedossa mitä täytys tehtä. Sitten juuttuu moniin riippuvuuksiin joiden kanssa valvoo öitä, on jossai lapulla muistissa kymmenittäin asioita jokka häätys hoitaa pois alta
- AhdistunutMies
TyralletuliBanksit kirjoitti:
Onko masennus sulla koskaa semmosena ilmenevä että vaikkois nälkä nii ei ruoka maistu. Tai että ei itketä eikä nauratakaan (muuton ku väsyneenä yksin omat vitsit), äänet ärsyttää, että ajottai tulee jotai 5-15 minuutin raivokohtauksia mutta muiden ihmisten seurassa on tunteeton kuin se Jankon Betonin tj., Kummelissa
Onko itsemurhan kaipailu ihan aitoa oman olemassaolon totaalisen päättymisen halua vai joskus ehkä ainoa toimivaksi havaittu keino saada itsensä herkistymään, ehkä itkemäänkin....Onkai joskus tuollaistakin mutta itsellä masennus harvemmin ilmenee tuolla tavalla. Sen kyllä olen huomannut että nykyään on jotenkin hermot kireällä tavallista useammin varsinkin alkoholin juomisen jälkeen. Keskittymiskyky on myös todella heikko ja asioiden hoitamiseen menee todella paljon aikaa jos nyt edes saa aloitettua.
- TyranBanksit
Eihän miehistymisen ainakaan sitä tarvi tarkottaa että menettäisi itkemiskykynsä. Jos kohta jotku sotasukupolven jälkeläiset on semmoiseen opetettu, tai tahtomattaan sen oppineet ja juuttuneet. Minusta ainakin elämä on jo ruumiillisestikin paljon helpompaa jos välillä itkee. Sen huomaa jos on kauan itkemättä. Minut sopivan musiikin kuuntelu sai taas pitkän ajan jälkeen itkemään. Jäin oikein koukkuun niihin kappaleisiin ku oli kai sitä itkemisen tarvetta ja itkuenergiaa varastossa huikea määrä. En mä sillaan vollannu kuten Loiri " itkee" siinä Jos helmiä kyyneleet ois-laulussa, mutta helpottavalta se silti tuntui. En kenenkää nähe missää nimesä itkenyt, vaan yksin napit korvilla yöllä tietsikalla ollessani.
- fgdgdg
https://youtu.be/Ogh6o4U0Hxo?t=12 Toisko tuo mitään vastauksia?
- laura31
Mäkin oon yrittäny jaksaa vanhempieni takii sillä tiiän miten kuolemani romuttaisi heidät...oon myös miettiny itsemurhan naamioimista onnettomuuteen mitten tiiä miten se sit onnistuisi..
- TyranBänksit
Tiiäkkö Riku Rinteen? Hieno sälli, hienoja lauluja. Meinas aikonaan alkaa joksikin huippuinsinööriksi armeijan palvelukseen mutta lähtikin sitten auttamaan kolkkoutuneita nuoria ja sillä tiellä yhä, reiluna 5-kymppisenä.
- AhdistunutMies
Ei taida olla kovin montaa tapaa tehdä itsemurhaa joka tulkittaisiin tapaturmaksi. Melkeinpä autokolari on ainut ja siinäkin on riskinsä jäädä henkiin ja vammautua koko loppuelämän ajaksi joten itse en ainakaan halua sillä keinolla yrittää ottaa itseäni hengiltä.
Jotain häkämyrkytyskuolemaa tai typpikaasua olen lähinnä miettinyt helpoimpina ja kivuttomimpina vaihtoehtoina ja että ottaisin vielä kunnon kännin ennen sitä. Ainakin tuo häkämyrkytys voisi hyvällä tuurilla mennä tapaturmasta tai en ole varma... - lavastettu
Täyttä häkää ilman turvavyötä päin rekkaa. Fysiikan lakien mukaisesti eloonjäämismahdollisuus lähellä nollaa.
Myös häkämyrkytysajatuksella voi leikkiä. Sekin saattaa tietyissä tilanteissa olla onnettomuus. Luovuutta kehiin. - lavastettu
En huomannutkaan että mainitsit jo häkämyrkytyksen. Oikeen ajateltu.
Ketjusta on poistettu 0 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Se ääni ja
Olemus vaan, kyl teis jotain samaa on ja samoja luonteenpiirteitäkin löytyy vaikka paljon on höpöäkin mukana 😍😂🤭 vaik292874Hallitus heitti kymmeniä miljoonia
Yksityislääkäri kela korvauksiin. Ei ole mikään ihme, että se ei lyhentänyt terveyskeskusjonoja niinkuin hallitus väitti1041530Anna anteeksi
Olen rikkonut sinua vastaan tavalla, josta minäkin kärsin. Syitä tutkiskellessani löydän vain itseni. Minä kuulin jokais851391HS haukkuu Pate Mustajärven uuden levyn
Täytyypä käydä ostamassa se. https://www.hs.fi/kulttuuri/art-2000010618367.html871153Todellinen brahmani ei koskaan menisi lastentarhaan
Joku, joka tekee kaikkensa käännyttääkseen vääräuskoiset maailman ”ainoaan oikeaan” uskontoon, kristinuskoon, on kertonu3761128Nyt jos haluat vielä jotain nainen
Niin laita tähän nimikirjain. Muuten klousaan keissin. Liikaa aikaa kulunut.1031011Mietin minä sitä vieläkin
että rakastuitkohan sinäkin minuun silloin. Olin niin sekaisin ja onnellinen pelkästä näkemisestäsi aina....491010En oikeasti välitä sinusta nainen
Naureskellaan sinulle ja palstajutuillesi kavereitten kesken. Ollaan lyöty vetoakin oletko se sinä oikeasti. Kirjoitat t79962- 84956
- 178950