Onko teillä koskaan olo, että Jumala joskus käyttää saatanaa ja laittaa teidät lankeamaan, jostain syystä, kenties siitä syystä että on alkanut ylpistyä elettyään hieman siivoa elämää. Ihan kuin viikonloppuna Jumala olisi näpäyttänyt minua ja osoittanut, että tätä tekoa sinä olet itse...
Toinen juttu mitä pohdin, mistä tietää, onko Jumala kenties jo hyljännyt kokonaan? tai ei edes halua toisen harjoittavan kristinuskoa. Toki tällaiset ovat spekulointia eikä ihminen saa totuutta selville. Vai onko siinä vain kyse jostain osasta, mikä kullekin annetaan.
Mutta olisi se tosiaan erikoista, sitä vain harjoittaisi kristinuskoa edelleen tietämättä, että todellisuudessa onkin jätetty jo ulkopuolelle, itsensä tietämättä. Sikäli olisi hyvä, jos tästä saisi joskus jonkin merkin. Enkä nyt tarkoita sellaisia mitä juutalaiset tarkoittivat, kun pyysivät Jeesukselta merkkiä.
Ei ihme, että Paavalikin näytti joskus miettivän, pääseekö hän itsekään perille ja toisinaan taas ajattelevan että oli, erityisesti lopussa, juossut hyvän juoksun (käytti urheilutermejä, itse en välitä urheilusta vähääkään).
Kunhan pohdin ääneen, vastausta emme saa selville
22
235
Vastaukset
- olenko-tytär-vai-en
Toki tästä oli hyötyäkin tästä selkeästä lankeemuksesta, sillä sitä kiihkeämmin aloin kaipaamaan Jumalaa. Kuuntelin tänään ev.lutin ja katolilaisen palveluksen molemmat peräjälkeen. Ensireaktio oli toki, että en ole arvollinen lähestymään Jumalaa, mutta sitten toivuttuani pahimmasta, huomasin tämä sitä suuremman kiihkeämmän halun lähestyä Jumalaa.
Raskasta se toki on, tällainen ristiriitaisuus ja löytää itsestään ikään kuin kaksi olentoa, toinen kristitty ja toinen ties mikä olento, ilmeisesti villieläin joka tekisi mielensä mukaan kaikessa jne.- capiche
Lankeaminen ole minkään ulkopuolisen voiman, kuten paholaisen aiheuttamaa. Jokaisessa ihmisessä on syntinen luonto, joka ottaa helposti ylivallan, jos sille antaa edes pikkusormen. Sen jälkeen paha alkaa kyllä syyttämään, ettei sinusta ole mihinkään, paras kun annat periksi.
Silloin on hyvä muistaa nämä Raamatun sanat:
San. 24:16 Sillä seitsemästi vanhurskas lankeaa ja nousee jälleen, mutta jumalattomat suistuvat onnettomuuteen.
Ps. 37:24 Jos hän lankeaa, ei hän maahan sorru, sillä Herra tukee hänen kättänsä.
Miika 7:8 Älkää iloitko, minun viholliseni: jos minä olen langennut, niin minä nousen; jos istun pimeydessä, on Herra minun valkeuteni. - elephantus
Ehkäpä kristinuskon käsitys jumaluudesta onkin väärä, se oikea onkin Lord Ganesh. Te vääräuskoiset houkat!
- pitkäänuskossa
Jumala ei kyllä hylkää, niin kuin ei todella rakastava maallinen äiti tai isäkään, mutta kyllä Jumala varmasti käyttää monestikin sielunvihollista omiin päämääriin myös meidän kohdalla. Niin kuin rakastava vanhempi saattaa sallia lapsen saada kokea valintansa seurausta, mikäli oppi ja ohjaus ei mene "hyvän sään aikana" perille.
Kun nuorena pelasin spiritismiä, niin minulle selvisi miten konkreettisen totta on henkimaailma. Pelästyin ja aloin etsiä tosissani yhteyttä Jumalaan, mutta tuskin vihollinen tätä halusi.
Ihmisen oma langennut luonto on sodassa Jumalan tahtoa vastaan ja se on riesana elämämme loppuun saakka. Siksi turvamme on jatkuvasti Jumalan armo, rakkaus ja uskollisuus.- olenko-tytär
Niin varmaan. Oli sellainen kausi, että olin lukenut 2 viikkoa Raamattua (UT:tä) joka päivä ja nyt en kehtaa vieläkään lukea sitä, jumalanpalvelukset kehtasin jo kuunnella. Siinä tulee sellainen häpeä, ihan kuin olisi pettänyt Kristuksen. Pyhään kirjaan en ole vieläkään arvollinen koskemaan.
- olenko-tytär
Kaipa tämä menee ohi jonkin ajan kuluttua. Olinhan minä syntinen silloinkin kun luin sitä, mutta ajattelin, ettei ole minun syntisyydestäni kiinni, vaan siitä että Kristus on tehnyt pyhäksi, joten siksi sitä sai lukea ja pitikin lukea, koska oli syntinen, ja Jumala on ainoa apumme.
Tämä vielä suurempi lankeemus kuitenkin jotenkin sai aikaan, etten todellakaan kehtaa avata sitä. Ihan kuin Jumala olisi paljastanut itselleni jotain, ja olisi jotenkin valheellista alkaa lukea sitä. Ihan kuin olisin huijari. Kenties olen huijarikristitty. Tähänkään emme saa vastausta ennen kuin rajan tuolla puolen. Voi se tietysti niinkin olla, että kullakin on osansa, ja omaa osaani pitemmälle en saa mennä. - capiche
olenko-tytär kirjoitti:
Kaipa tämä menee ohi jonkin ajan kuluttua. Olinhan minä syntinen silloinkin kun luin sitä, mutta ajattelin, ettei ole minun syntisyydestäni kiinni, vaan siitä että Kristus on tehnyt pyhäksi, joten siksi sitä sai lukea ja pitikin lukea, koska oli syntinen, ja Jumala on ainoa apumme.
Tämä vielä suurempi lankeemus kuitenkin jotenkin sai aikaan, etten todellakaan kehtaa avata sitä. Ihan kuin Jumala olisi paljastanut itselleni jotain, ja olisi jotenkin valheellista alkaa lukea sitä. Ihan kuin olisin huijari. Kenties olen huijarikristitty. Tähänkään emme saa vastausta ennen kuin rajan tuolla puolen. Voi se tietysti niinkin olla, että kullakin on osansa, ja omaa osaani pitemmälle en saa mennä.Olet vain epätäydellinen ihminen, kuten me kaikki muutkin. Ja nyt olet pettynyt itseesi. Synnillä on sellainen vaikutus, että se saa ainakin aralla tunnolla olevan häpeämään ja piiloutumaan Jumalalta. Niin kävi Adamille ja Eevallekin syntiinlankeemuksen jälkeen.
Synti erottaa toki Jumalasta. Mutta niin käy vain, jos ei tunnusta ja kadu tekojaan. Jeesus kantoi syntimme, niin menneet kuin tulevatkin. Meidän tehtävämme on uskoa se ja ottaa vastaan Jumalan armo Jeesuksessa.
Raamattu opettaa Jeesuksesta Hebrealaiskirjeessä:
15. Sillä ei meillä ole sellainen ylimmäinen pappi, joka ei voi sääliä meidän heikkouksiamme, vaan joka on ollut kaikessa kiusattu samalla lailla kuin mekin, kuitenkin ilman syntiä.
16. Käykäämme sentähden uskalluksella armon istuimen eteen, että saisimme laupeuden ja löytäisimme armon, avuksemme oikeaan aikaan.
Häpeän tunteesi eivät kumoa Jumalan armoa, mutta ehkä ne opettavat sinulle jotain tärkeää vastaisen varalle. Kun on kokenut elämää Jumalan yhteydessä, niin yhteyden ulkopuolella eläminen tuntuu halvalta kopiolta. - olenko-tytär
Toisaalta saatan ollakin ihan oikea kristitty. Huomasin nimittäin, että aloin heti kaipaamaan kristittyjen seuraa, ovat he sitten minkälaisia tahansa, sillä siellä missä lankesin ei kukaan puhunut mitään, eikä heitä olisi aihe voinut vähempää kiinnostaa. Osittain varmaan sen vuoksi piti kuunnella ne palveluksetkin. Ei katolilaista palvelusta olekaan tullut pitkään aikaan radiosta ja tämä oli sellainen novus ordo, missä yllättävän paljon latinaa liturgiassa, mutta sitten saarna ja joitakin kohtia suomeksi ja lopussa oli kodikas luterilainen virsi, meillähän on yhteisiäkin virsiä. (Ja Kyrie eleison alussa koineekreikaksi.)
Katolisessa liturgiassa on kuitenkin se hyvä puoli, että se oli erittäin lohduttavaa musiikkia syntiselle, en tiedä miten siihen on saatu sellainen lohduttava sointi. Luterilaisessa taas on omat hyvät puolensa, vaikka mielestäni pappi ei kyllä ihan ymmärtänyt saarnassa että mistä piti luopua Kristksen tähden, kaikki luopumiset mitkä hän otti puheeksi, olivat niitä, joista ihmiset joutuvat luopumaan maailmankatsomuksesta riippumatta, ateisteillakin kuolee omaisia ja he sairastuvat jne. ja joutuvat työttömiksi. Hän olisi voinut edes sivumennen mainita, että maailmassa on sellaisia kristittyjä, jotka ovat samassa tilanteessa kuin alkukristityt ja siinä tosiaan luovuttiin jopa hengestään Kristuksen takia. Siinä olisi saanut olla hieman enemmän ytyä, mutta ei se nyt toivoton saarna kuitenkaan ollut. - olenko-tytär
Kaiken kukkuraksi vielä liukastuin koska oli liukas keli, joten minulla on sellainen olo, että itse saatana on mukiloinut minut. Arvelisin kuitenkin että lääkäriin ei ole tarvetta. Yritin oikein analysoida tuota lankeemustani, liekö se sitä samaa, kyllästyy omaan seuraansa ja lähtee jonnekin ulos, onneksi en kuitenkaan langennut irstauteen...Lounas oli liian kevyt, enkä hoksannut että silloin tulee helpommin huppeliin.
Mukilointihomma on sikäli hyvä vertauskuva, että syntiä tehdessään ihminen loukkaa myös itseään ja antaa ikään kuin saatanan hakata itseään. - olenko-tytär
Kaikkein omituisinta on, että selvin päin minua ei noihin paikkoihin saisi villit norsulaumatkaan. Tämä on tosi paha kun asuu yksin.
- olenko-tytär
Tulikin vielä mieleen outo juttu. Nimittäin minähän epäilin jo ennen tätä jotakin, sillä yleensähän on niin, että kun esirukoilee jonkun puolesta, joskus vastataan, joskus ei. Viime aikoina oli kuitenkin niin omituisesti, että kun esirukoilin, kävikin ilmi, että henkilölle oli käynyt päinvastoin ja pahempaa ja aloin epäillä, että olin vihastuttanut Jumalan jostakin. Alkaa mennä näemmä äiti Teresa -linjoille, hänkin luuli että Jumala oli jostain vihainen. Ottaen huomioon etten itse ole koskaan joutunut mihinkään ankaraan uskonnolliseen ympäristöön, joten tämä ajattelu ei voi olla senkään tulosta.
Näin ollen en uskaltanut sitten rukoilla, kun pelkäsin, että tulee vastakkainen ilmiö ja jotain pahaa tapahtuu esirukoiltavalle.
Nyt täytyy kyllä todeta, että kun sorruin tähän suursyntiini, huomasin kyllä pyytää Jumalalta, että varjelisi, kun olen näemmä vahingossa ottanut liikaa. Kyllä siinä kuitenkin jotenkin itse asiassa varjeltiin, vaikka liukastuinkin. Olisihan siinä voinut käydä pahemmin. Enkä näemmä liioin sortunut kehenkään mieheen siellä, sehän on ällöttävyyden huippu, humalassa jonkun täysin tuntemattoman kanssa, johon joskus nuorempana sorruin.
Tietysti voi olla vain luonnekysymyskin, siis saa spontaanisti päähänsä jotain älytöntä, ja tosiaan viime käynnistäni ulkona on jo kaksi vuotta.
Menee monologiksi, mutta pitää vähän analysoida tätä. - olenko-tytär
Toisaalta ei nyt luulisi Jumalan sellainen olevan, että kostaisi noille esirukoiltaville, jos olisikin minulle vihainen jostain. Ne ehkä olivat vain sattumia.
- olenko-tytär
Jumalan tahtoa on vaikea saada selville. Jumala ei siis ole välttämättä vihainen minulle, mutta ei jostain syystä tahdo että 1. esirukoilen kenenkään puolesta (en uskallakaan sanoa muuta kuin Isä meidän) ja 2. ei halua jostain syystä että luen Raamattua. Ehkä siinä sitten oli jotain vaaroja, johon olisin joutunut ja mennyt jotenkin väärään suuntaan. Ehkä olisin uppoutunut Raamatun maailmaan liian syvällisesti, enkä olisi enää osannut puhua tavallisten ihmisten kanssa. Sitten taas jos rukouksiin oltaisiin vastattu, niin sitten olisin luullut että minulla on jokin erityinen rukousvoima - tosin en ole kyllä koskaan ajatellut niin, eikä mielestäni kaikkiin rukouksiin vastata, mutta päinvastoin vastaaminen oli tosiaan outoa.
Täytyy nyt kirjoittaa tätä tässä auki, että saan jäsenneltyä ajatuksiani... - olenko-tytär
Isä meidän -rukouksessakin on tarkemmin ottaen aika paljon esirukousta. Jospa siinäkin vastataan päinvastoin, enkä vain pääse toteamaan sitä, sillä se on yleisemmällä tasolla rukoilua. Enhän minä näe, vastataanko niihin.
Toinen vaara on tietysti aina, että alkaa vain huulillaan rukoilemaan. Vaikka en nyt sanokaan sitä ääneen kirjaimellisesti, vaan mielessäni rukoilen.
Tämä ei ole ensimmäinen kerta kun olen alkanut säännöllistä rukouselämää, ja tulee jotenkin ymmärrys, ettei se Jumalan mielestä sovi minulle. En mielestäni siinä yritä mitään "tienata", vaan se vaan muuten olisi hyvä säännöllisenä. Ja mistä me ihmiset muka tiedämme, milloin rukouksemme on aitoa? - capiche
olenko-tytär kirjoitti:
Isä meidän -rukouksessakin on tarkemmin ottaen aika paljon esirukousta. Jospa siinäkin vastataan päinvastoin, enkä vain pääse toteamaan sitä, sillä se on yleisemmällä tasolla rukoilua. Enhän minä näe, vastataanko niihin.
Toinen vaara on tietysti aina, että alkaa vain huulillaan rukoilemaan. Vaikka en nyt sanokaan sitä ääneen kirjaimellisesti, vaan mielessäni rukoilen.
Tämä ei ole ensimmäinen kerta kun olen alkanut säännöllistä rukouselämää, ja tulee jotenkin ymmärrys, ettei se Jumalan mielestä sovi minulle. En mielestäni siinä yritä mitään "tienata", vaan se vaan muuten olisi hyvä säännöllisenä. Ja mistä me ihmiset muka tiedämme, milloin rukouksemme on aitoa?Jumalan mielen mukainen rukous on: tapahtukoon Sinun tahtosi. Jumalalta voi aina myös pyytää voimaa niihin olosuhteisiin, joissa joutuu elämään.
Mitä tulee rukousvastauksiin, niin Jumalan tiet eivät ole aina meidän teitämme. Me emme aina osaa edes rukoilla oikeita asioita. Liian usein halut sekoittuvat tarpeisiin. Jumala tietää mitä me oikeasti tarvitsemme.
Raamatun lukeminen on ihan varmasti Jumalan tahto. Sillä usko rakentuu yksin Jumalan sanalle, ei tunteille. Hengellisyydessä on tosiaan hyvä pyrkiä säilyttäminen tasapaino. Ettei ala liihotella jalat maan pinnan yläpuolella. Silloin ei ole hyödyksi kenellekään.
- adfvaev
Kristittynä oleminen ei ole omien tekojen ja omien syntien puntari, se on ennemminkin sinulle annettu avoasema, jonka olet ottanut tietoisesti vastaan. Oletko?
Samalla on kyse siitä, kuka sinut omistaa, oletko synnin ja maailman orja, joka tila valheellisesti tuntuu oman itsensä herruudelta, mutta todellisuudessa on vain kaksi herraa . Vai oletko Jumalan orja, lunastettu kalleimmalla hinnalla orjamarkkinoilta. Oletko?
Jumalan lapseudessa on kyse siitä mitä haluat, mitä koet oikeaksi ja mihin pyrit. Jos haluat/ teet Jumalan mielen mukaisia asioita, sen kaiken vaikuttaa Jumala sinussa, jonka olet vastaanottaut, ei oma vajaa inhimillinen mielesi, se on näet Jumalaa vastaan luonnostaan. Ei lankeaminen vie perintöosaasi, jos teet parannuksen ja palaat armon ja lunastuksen piiriin niinkuin Jumala haluaa. Tottakai sinusta tuntuu pahalta tehdä vastoin Jumalan tahtoa. Ei Jumala kuitenkaan lähetä sinua pois, päin vastoin Jumala haluaa että palaat takaisin omilta teiltäsi.- olenko-tytär
Tuo ei tuntunut kyllä millään muotoa oman itsensä herruudelta, joten siksi Jumalalta pyysin kauhuissani, että nyt tulee joku kummallinen kohtaus, minähän i n h o a n kapakoita, olen inhonnut niitä koko ikäni, silloin nuorenakin jo, ja nyt inhoan niitä vielä enemmän, koska olen varma, että sen vuoksi en koskaan miestäni löytänytkään. Se sitten on arvoitus, miksi miestään ei missään muuallakaan tavannut, etkä nyt enää tietenkään miestä lähtenyt etsimään, vaan seuraa, koska asun yksin. Mutta ne ovat täysin vääriä paikkoja etsiä seuraa, jos haluaa ihmisten seuraan ja jutella, ja sattuu olemaan sillä tuulella. Se ongelma siis pitäisi ratkaista. Humalatilahan on idioottimainen, ja sen lisäksi vielä vaarallinen. Näen tuon pelkästään itsetuhojuttuna. Sen lisäksi siellä sitten ottaa lisää, koska ihmettelee, miten sinne on eksynyt, ja tilanne on niin sietämätön, että pitää huumata itsensä alkoholilla. Luulin jo päässeeni noista.
Voi toki olla, että olin kuin Luther pohtinut liikaa jumalallisia asioita, ja piti kertakaikkiaan päästää irti vähäksi aikaa. - capiche
olenko-tytär kirjoitti:
Tuo ei tuntunut kyllä millään muotoa oman itsensä herruudelta, joten siksi Jumalalta pyysin kauhuissani, että nyt tulee joku kummallinen kohtaus, minähän i n h o a n kapakoita, olen inhonnut niitä koko ikäni, silloin nuorenakin jo, ja nyt inhoan niitä vielä enemmän, koska olen varma, että sen vuoksi en koskaan miestäni löytänytkään. Se sitten on arvoitus, miksi miestään ei missään muuallakaan tavannut, etkä nyt enää tietenkään miestä lähtenyt etsimään, vaan seuraa, koska asun yksin. Mutta ne ovat täysin vääriä paikkoja etsiä seuraa, jos haluaa ihmisten seuraan ja jutella, ja sattuu olemaan sillä tuulella. Se ongelma siis pitäisi ratkaista. Humalatilahan on idioottimainen, ja sen lisäksi vielä vaarallinen. Näen tuon pelkästään itsetuhojuttuna. Sen lisäksi siellä sitten ottaa lisää, koska ihmettelee, miten sinne on eksynyt, ja tilanne on niin sietämätön, että pitää huumata itsensä alkoholilla. Luulin jo päässeeni noista.
Voi toki olla, että olin kuin Luther pohtinut liikaa jumalallisia asioita, ja piti kertakaikkiaan päästää irti vähäksi aikaa.Kannattaa varmaan irrotella seuraavan kerran toisella tavalla, ettei tule fyysinen, psyykkinen tai hengellinen krapula.
Jumala haluaa meidän elävän uskoamme todeksi ihan tavallisen elämän keskellä. Ei tarvitse ryhtyä ylihengelliseksi tai lähteä luostariin. Kuten itsekin olet havainnut, ylilyönneistä seuraa usein ylilyönti toiseen suuntaan.
Ei tässä mitään korvaamatonta pahaa ole tapahtunut. Kukaan ei ole täydellinen. Eteenpäin vaan armon varassa.
Minä – aloitan sanalla "minä", kuten kaikki itsekeskeiset mulkut aina – tunnen itseni vähän väliä ellen peräti koko ajan huijarikristityksi. Lisäksin kärsin kroonisesta huonosta omastatunnosta ja synnintunnosta. Epäilen, että tähän asiaintilaan on yhtenä syynä yksinolo. Olen viime vuosina ollut inhimillisessä kanssakäymisessä suurin piirtein kerran tai kaksi vuodessa (inhimillisen kanssakäymisen määrittelen kasvokkain tapahtuvaksi keskusteluksi; esimerkiksi tämä tänne kirjoittelu ei siis tarjoa inhimillistä kanssakäymistä, sillä vaikka tässä todella keskustellaan, todellinen kasvokkain olo puuttuu; samoin esimerkiksi asiakaspalvelijan kohtaaminen ei ole inhimillistä kanssakäymistä, sillä vaikka siinä todella ollaan kasvokkain, todellinen keskustelu puuttuu; baarissa ryyppäämisen ja keskustelemisen ventovieraan kanssa lasken jo inhimilliseksi kanssakäymiseksi; tämä välipuhe vain selvennykseksi), ja minä kun olen paitsi vailla ystäviä myös vailla työtä, niin minulla ei ole myöskään työn suomaa "okkupaatiota", joka irrottaisi ajatukset omasta itsestä ja omista synneistä. Yksinolo tekee helposti itsekeskeiseksi, kuten tämäkin kirjoitus todistaa. Ainoa helpotus on oikeastaan intensiivinen keskittyminen johonkin asiaan, mikä tosin ahdistuksen takia ei aina ole mahdollista. Toisaalta asian ei tarvitse olla iso: esimerkiksi kirjoittamani ja tänne foorumillekin postaamani juttu naisen sielusta vaati jo sen verran tutkiskelua ja keskittymistä, että sen parissa hetkeksi unohti itsensä ja siis myös viheliäisyytensä ja syntisyytensä ja kaikinpuolisen kelvottomuutensa Jumalan edessä.
Yritän siis sanoa, sikäli kuin asia ei vielä tullut selväksi, että tapauksessasi saattaa olla kysymys myös yksinäisen ihmisen perspektiivivääristymästä. Lienee nimittäin niin, että yksinäisellä on vähemmän tilaisuutta syntiin kuin muilla: kuinka esimerkiksi minä nykyisin edes voisin rikkoa kovin pahasti kovin montaa ihmistä vastaan, kun en melkein koskaan edes ole todellisesti tekemisissä ihmisten kanssa? Ellei sitten, tietysti, tämä tekemisissä olemattomuus ole rikkomus heitä vastaan. Voisin esimerkiksi ajatella, että elämäni tällaisenaan on synti ja rikos vanhempiani vastaan, koska olemalla tällainen riistän heiltä kunnollisen jälkeläisen, sellaisen, josta voi olla ylpeä, ja sitä paitsi riistän heiltä lapsenlapset (tai ainakin vähennän lastenlasten lukumäärää, jos nimittäin sisarukseni vielä päättää lisääntyä). Näin siis rikkoisin neljättä käskyä.
Kun on yksin, pienetkin synnit saattavat tuntua suurilta. Tavallinen, aktiivinen, maailmassa hyörivä ihminen ei välttämättä jää miettimään asioita, joita yksinäinen jää. Kun en vielä ollut näin pahasti yksinäistynyt, en, sikäli kuin voin muistaa, miettinyt viheliäisyyttäni yhtä paljon kuin nyt. Mutta epäilemättä olin silloin yhtä hirveä ja hirveämpikin kuin nyt. Ja kieltämättä saatan pitää maailman korskassa eläviä kristittyjä jollain tapaa epäilyttävinä – tarkoitan siis esimerkiksi sellaisia kristittyjä, jotka tienaavat enemmän kuin pari tuhatta euroa kuukaudessa. Melkein vaistomaisesti kavahdan kristittyä, joka toimii maailmassa johtavassa asemassa: hän haiskahtaa tekopyhältä jo silkan asemansa takia. Mutta tämä on tietysti vain minun ennakkoluuloani, minun, jonka kristillinen ihanne on erämaan erakko ja itsensä kilvoituksellaan ja kilvoitukseensa tappava Jumalan houkka, joka haisee kenties paskalta, mutta tuskin tekopyhältä.
Ehkä siis yksinäisyys on Jumalan kilvoittelijalle objektiivisesti katsoen hyväksi, mutta subjektiivisesti katsoen pahaksi. Siis hyväksi, koska on vähemmän tilaisuutta tehdä syntiä, mutta pahaksi, koska on enemmän tilaisuutta märehtiä paitsi niitä syntejä, joita kuitenkin tulee tehtyä, niin myös ja ehkä ennen kaikkea perisynnin turmelemaa luontoaan. Ainakin yksinäisellä lienee pienempi riskiä mukautua "tämän maailman menoon" (Room. 12:2). Toisaalta yksinäisellä ei ole myöskään mahdollisuutta harjoittaa erästä lähimmäisenrakkauden muotoa, nimittäin läheisissä ihmissuhteissa toteutuvaa lähimmäisenrakkautta, jonka harjoittaminen saattaa olla kristittynä kasvamisen tärkeä edellytys, koska ihmistä ei ole tarkoitettu elämään yksin.
Tämä taisi nyt lähteä vähän omille teilleen. Sori siitä.- ytvubhnjkml
Huippu kirjoitus.
- olenko-tytär
h_t, En löytänyt tuota kirjoitustasi aikaisemmin haku-toiminnolla naisen sielusta, otsikon perusteella luulin sitä joksikin ennalta-arvattavaksi, enkä ole avannut. Täytynee lukea.
Tänne olikin tullut vielä näemmä pari vastausta, onneksi siskoni sattui tulemaan kylään, ja näin ollen sain vähän suhteellisuudentajua tähän tilaani.
Ihan hyviä vastauksia. Totta puhuen oli ihan hyvä, että sain selville, että spontaaniuteni johtaa vieläkin tällaisiin päähänpistoihin, tiedänpä varoa ensi kerralla, jos tekee mieli ottaa pari drinkkiä.
Tämä alkaa olla jo menneen talven lumia, alan hitaasti toipumaan rimanalituksestani...Sitä paitsi olin kyllä pikkaisen huijarikristitty, aloin esittää siis vähän liiankin kristittyä täällä kammiossani. - olenko-tytär
Mutta Raamattua en aio avata vähään aikaan. Tuo kaikki johti jonkinlaiseen, että hyrysin tyytyväisyydestä ja olin varomaton. Sama juttu oli viime kerrallakin kun kaksi vuotta sitten sain tuollaisen oudon kohtauksen, olin silloin lähdössä täältä ja kaikki oli mukavasti valmista ja rentouduin. Olin siis itsestäni liian varmalla tuulella. Siinä tulee siis liian rohkeaksi ja itsevarmaksi.
Nyt ei maineeni mennyt lopullisesti, sillä täällä katoan mukavasti väkijoukkoon, mutta olen suunnitellut muuttavani pienempään kaupunkiin, keskustaan. Jos siis asun siellä ja joskus ottaisin pari drinkkiä, en voi koskaan tietää, milloin kajahtaisin ja kyllästyisin seuraani. Tuo henkilö on kuitenkin sen verran erilainen joka itsestäni tulee esiin humalassa. Se voisi vaikuttaa moneenkin asiaan.
En riidellyt siellä eikä mitään, mutta täydellinen hölmö se ihminen oli mikä minusta tuli ja muka pinnallinen. Sitten luullaan tosiaan että tuo on sellainen kapakoissa juoksija.
Sen verran olin siellä hölmöillyt, että olin antanut numeroni jollekin miehelle ja tämä soitti minulle keskellä yötä, kuvitellen minun olevan itselleen riittävän pölähtänyt. Ilmeisesti hän arveli, että vaikka nyt ei tärpännyt, niin hän voisi käyttää minua aina silloin tällöin hyväkseen.
Ketjusta on poistettu 0 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Se ääni ja
Olemus vaan, kyl teis jotain samaa on ja samoja luonteenpiirteitäkin löytyy vaikka paljon on höpöäkin mukana 😍😂🤭 vaik293034Hallitus heitti kymmeniä miljoonia
Yksityislääkäri kela korvauksiin. Ei ole mikään ihme, että se ei lyhentänyt terveyskeskusjonoja niinkuin hallitus väitti1181912Anna anteeksi
Olen rikkonut sinua vastaan tavalla, josta minäkin kärsin. Syitä tutkiskellessani löydän vain itseni. Minä kuulin jokais861639Ville Mykkänen, sankari vai typerys?
Tietenkin typerys. Lähteä nyt toisten sotaan ottamaan vapaaehtoisesti luotia päähänsä. Kuvitteli raukka, että saa hyvän1051549HS haukkuu Pate Mustajärven uuden levyn
Täytyypä käydä ostamassa se. https://www.hs.fi/kulttuuri/art-2000010618367.html951445Kotipizza Hyllykallio
Meniköhän jotain pieleen? Arveletteko, että lisää arvostusta teitä kohtaan?Arveletteko, että ei vaikuta myyntiä vähentäv721280- 941275
Todellinen brahmani ei koskaan menisi lastentarhaan
Joku, joka tekee kaikkensa käännyttääkseen vääräuskoiset maailman ”ainoaan oikeaan” uskontoon, kristinuskoon, on kertonu3841243Mietin minä sitä vieläkin
että rakastuitkohan sinäkin minuun silloin. Olin niin sekaisin ja onnellinen pelkästä näkemisestäsi aina....491120En oikeasti välitä sinusta nainen
Naureskellaan sinulle ja palstajutuillesi kavereitten kesken. Ollaan lyöty vetoakin oletko se sinä oikeasti. Kirjoitat t801099