Olen viime aikoina kuunnellut lukuisia myyntimenestyksen saavuttaneita kirjoja - joitakin todella hyviä, ja joitakin hyvin latteita. En ollut koskaan lukenut Danielle Steelen kirjoja, ja nyt olen iloinen, etten niin ollut tehnyt, koska se olisi ollut ajan tuhlausta. Äänikirja on eri asia, koska samalla voi tehdä jotain järkevää. Poimin muutamia asioita, jotka häiritsivät tarinan kulussa. Tässä näitä: Danielle Steele toistaa melkein joka toisella sivulla: "Ja hän tiesi sen". Muutamien kirjoittajien henkilöt nyökkäävät ja pudistavat päätään sen sijaan, että puhuisivat. Kuka tekee niin tosielämässä? Näyttäisi aika hassulta! Se myös hiertää korvaa, kun henkilö 'huudahtaa', 'vastaa', 'kuiskaa', 'mutisee' sen sijaan, että sanoisi. Ja se ärsyttää, kun kirjoittaja useassa tilanteessa väittää, että päähenkilö sanoi jotain niin hauskaa, että sai toiset makeasti nauramaan, mutta kirjoittaja ei kerro lukijalle/kuulijalle, mitä sanottiin. Vanha ohje lienee hyvä: "Näytä, älä kerro." Onko muita asioita, jotka olette huomannut, ja joista voisi ottaa opikseen? Rohkaisevaa toisaalta, että tuollaisinkin virhein voi kirjansa saada julkaistuksi ja jopa menestyksellä.
Tökeröä toistelua
9
538
Vastaukset
- en jaksaisi enää
Kliseiset kiiltokuvatyypit, pystyynkuolleet tönkkösuolatut sankarit ja sankarittaret. Pidän rosoisista ihmisistä, jotka ovat elossa.
- Veliveikkonen
Bestseller tarkoittaa vain myyntimenestystä, ei laatua. Yleensä ne ovat helppolukuisia ja yksinkertaisia. Pari Steelen kirjaa on tullut luettua, mutta eivät ne oikein ole ohuen tarinansa vuoksi innostaneet. Tuli muuten tässä mieleen yksi bestseller, kirjailija oli varmaan Ridley Pearson. Siinä päähenkilö joutui lukituksi häkkiin, jonka rungossa oli sähkö. Hän hankki immuniteetin sähköiskuja vastaan ja järjesti itsensä ulos.
- bestselleristä,
että se on yksinkertainen ja laadultaan huono, mutta vaikeampi itse kirjoittaa bestselleri:) Olen lukenut hyviä bestsellereitä ja sellaisia, joista en pitänyt (mutta jotka jonkun toisen mielestä ilmeisesti täyttivät tehtävänsä hyvin). Bryce Courtenay on suurmenestys, ja hän on mielikirjailijani kautta aikojen - hänen tekstinsä oivaltavuus, herkkyys ja kaikenkattava ihmisrakkaus on vertaansa vailla. Jeffrey Archerin tarinat ovat kieleltään aika yksinkertaisia ja henkilöt ovat latteahkoja, ehkä, mutta juoni mukaansatempaava ja yllättävä. Ken Follett työstää kirjojaan kauan ja tulokset ovat taidokkaita ja nautittavia. Danielle Steele ei ole minun makuuni, mutta osaan ymmärtää, että jonkun mielestä hänen kirjansa tarjoavat miellyttävän fantasiamatkan, yllätyksettömän mutta hyvän mielen tuovan. John Grisham on mainio tarinanikkari hänkin. Tässä muutama bestselleri. Kirjoita paremmin kuin he, tai edes lue heitä, ennenkuin lyttäät. Minusta on mielenkiintoista miettiä, miksi jokin kirja on niin suosittu, ja minkälaisia 'virheitä' voi suositussakin kirjassa olla. Se on opettavaista toisaalta, ja myös rohkaisevaa. Meidän ei tarvitse olla täydellisiä menestyäksemme. Lukijat ovat se tuomari, jonka mielipiteillä on arvoa minulle, ei jokin jurputtaja, joka ei itse osaa kirjoittaa, eikä osaa arvostaa toisten taitoja - sellaiset saavat puolestani jäädä jauhamaan omien sepustustensa 'taiteelisuudesta', toisten kirjoittaessa kirjoja, jotka löytävät laajan lukijapiirin.
- en jaksaisi enää
bestselleristä, kirjoitti:
että se on yksinkertainen ja laadultaan huono, mutta vaikeampi itse kirjoittaa bestselleri:) Olen lukenut hyviä bestsellereitä ja sellaisia, joista en pitänyt (mutta jotka jonkun toisen mielestä ilmeisesti täyttivät tehtävänsä hyvin). Bryce Courtenay on suurmenestys, ja hän on mielikirjailijani kautta aikojen - hänen tekstinsä oivaltavuus, herkkyys ja kaikenkattava ihmisrakkaus on vertaansa vailla. Jeffrey Archerin tarinat ovat kieleltään aika yksinkertaisia ja henkilöt ovat latteahkoja, ehkä, mutta juoni mukaansatempaava ja yllättävä. Ken Follett työstää kirjojaan kauan ja tulokset ovat taidokkaita ja nautittavia. Danielle Steele ei ole minun makuuni, mutta osaan ymmärtää, että jonkun mielestä hänen kirjansa tarjoavat miellyttävän fantasiamatkan, yllätyksettömän mutta hyvän mielen tuovan. John Grisham on mainio tarinanikkari hänkin. Tässä muutama bestselleri. Kirjoita paremmin kuin he, tai edes lue heitä, ennenkuin lyttäät. Minusta on mielenkiintoista miettiä, miksi jokin kirja on niin suosittu, ja minkälaisia 'virheitä' voi suositussakin kirjassa olla. Se on opettavaista toisaalta, ja myös rohkaisevaa. Meidän ei tarvitse olla täydellisiä menestyäksemme. Lukijat ovat se tuomari, jonka mielipiteillä on arvoa minulle, ei jokin jurputtaja, joka ei itse osaa kirjoittaa, eikä osaa arvostaa toisten taitoja - sellaiset saavat puolestani jäädä jauhamaan omien sepustustensa 'taiteelisuudesta', toisten kirjoittaessa kirjoja, jotka löytävät laajan lukijapiirin.
Ken Folletilla on hyviä tarinoita ja hän pitää ihmisistä, kirjoittaa heistä lämmöllä, kirjoittaisin mielelläni kuten hän. Kun vain osaisin...
- pokkarina E-luokassa=)
Danielle Steeleen en ole tutustunut.Värikansillahan ne myy.Bestselleriä ei kukaan uskalla morkata.Vaikka oiskin Regina tasoa.Reginataso on sitä,että päähenkilönä on aina se sama Kristian.Bemarilla. Harvinaisia herkkupokkareita ovat kaunarit,joille on myönnetty pari kunniamainintaa,kannen alareunaan..Eksy hyllyjen väliin,älä päälle.
- aloittaja
hyvänä kirjoittajana, mutta ensimmäisen kirjan kirjoittaminen on iso kynnys. Ennen kuin alan tosissani käsikirjoitusta puurtaa (paitsi jo mielessäni), olen lukenut kaikki kirjoitusoppaat, jotka olen löytänyt, ja nyt, kun aikaa ei ole lukea, kuuntelen äänikirjoina bestsellereitä (klassikot tuli luettua jo nuorena), koska haluan saada selville, miksi kukin noista kirjailijoista on niin suosittu. Jotain harlekiinityyppistä pokkaria en laske bestselleriksi, enkä ole koskaan niitä lukenut, paitsi ehkä muutaman joskus 8-vuotiaana. Minua kiinnostaa se, miksi kirja menestyy, ja myös se, mikä siinä kirjassa erottaa sen nk. laadukkaasta kaunokirjallisuudesta. Parhaimmassa tapauksessahan bestselleri voi olla myös hyvin kirjoitettu. Bryce Courtenay on yksi noita harvinaisia kirjailijoita, mielestäni. Toistaiseksi olen tullut tämänsuuntaiseen tulokseen: Pitää kirjoittaa asioista, joita kohtaan itsellä on vahvoja tunteita, ja asioista, joista tietää jotain. Päähenkilön tulee jotenkin kasvaa/oppia/kehittyä kirja kuluessa, ja hänen tulee olla keskivertoa parempi ihminen jollain tavalla - rohkea, rehellinen, epäitsekäs... Arkisistakin asioista voi kirjoittaa hyvän kirjan, mutta paremmat mahdollisuudet ovat, jos kirjoittaa ihmisistä, jotka elävät hiukan keskivertoihmisen elämäntason yläpuolella, joko taidoiltaan, ominaisuuksiltaan tai taloudeltaan. Se saa lukijan tuntemaan, aivan kuin hänkin nousisi ylemmälle tasolle, samaistuessaan päähenkilöön. Ei kannata olla pilkallinen niille, jotka ovat jo saavuttaneet sen, johon ekakirjaa vääntävä pyrkii; myymään kirjansa tuhansille lukijoille. Ylimielisyys tekee hallaa omille pyrkimyksille.
- rateva
Eikös se vasta olekin tökeröä toistelua, jos jokainen repliikki on tyyliin: ....., sanoi X. Huudahti, vastasi, mutisi, ovat sanoja, jotka elävöittävät tekstiä.
- BTDT
Haluatko siis ihan oikeasti elävöittää tekstiisi puhuvia R2D2-robotteja?
Mutinat, murinat ja mörinät tekevät tahatonta komiikkaa tekstiin. Anna repliikin kertoa äänensävy ja lukijan kuulla se päässään. Eläväksi teksti saadaan kerronnalla, ei ylenpalttisilla sanakikkailuilla. Jos ei osaa kertoa, niin eivät puhinat ja pihinät pelasta tarinaa. Hyvänä esimerkkinä huonoimmat Kolmiokirjat ..
Sanoisin että osa tästä nyökkäilystä ja möykkäilystä on kulttuurisidonnaista. Me suomalaiset olemme tällaista kankeaa ja töykeää kansaa. Emme näytä tunteitamme ja pidämme montaa ihan normaaliakin (esim.) eteläeurooppalaista tapaa nolona, naurettavana tai mikä nyt sillä hetkellä mieleemme tulee.
Totuus on kuitenkin se, että "sanoo" ei ole se mitä hahmot aina tekevät. Ja joissakin tilanteissa tai kulttuureissa nyökkäilyä tai pään pudistelua tosiaan esiintyy.
"Huudahtaa", "kuiskaa", "mutisee" ja niin edelleen ilmaisevat yhtä paljon tunnetta kuin äänenvoimakkuutta. Verbeillä pystyy ilmaisemaan hyvin paljon asioita, jotka muuten jäisivät epäselviksi. Kirjoittaessa pitää mielestäni ottaa huomioon henkilöhahmon tavat ja voi miettiä, että kuiskaako tämä hahmo nyt niin paljoa, vai tekeekö tämä jotakin muuta. Puhetapa antaa hahmolle hyvin paljon.
Meidän täytyy myös keskustelussa huomioida se, että suomi verrattuna englanninkieleen on varsin rajoittunutta. Monet vivahteet tekstissä tippuvat pois, kun tarinaa lukee käännettynä ja vielä niin, että välissä aina väistämättä on ripaus kääntäjän omaa kielitaitoa. Joten antakaamme heille anteeksi ja tuomitkaamme vain kirjoja alkuperäiskielellä.
Ketjusta on poistettu 0 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Kuvat! Dannyyn liitetty Helmi Loukasmäki, 22, on puhjennut naisena kukkaan - Some sekoaa: "Sä..."
Ooo, kaunis aikuinen nainen Helmistä on kasvanut siinä yli 80-vuotiaan Dannyn rinnalla! Katso uudet kuvat: https://ww614581- 513052
Suodatinpussin kastelemalla saa parempaa kahvia
Kokeilin niksiä ja kyllä tämä kahvi on parempaa nyt. Ei lainkaan maistu paperiselta. Huljuttelee hanan alla suppiloa pap1392330Tidätkö nainen
että suoraan sanottuna v.tut.aa että pääsit näin lähelle minua. Ei olisi oikeasti aikaa tähän mutta silti aina välillä o1051946Mikä on kaivattusi etunimi?
Otsikossa siis on kysymys eriteltynä. Vain oikeat vastaukset hyväksytään.731515Onkohan sinulla kaikki hyvin?
Nyt vähän sellainen outo tunne tuli. Sinun asiasi niin ei minulle toki tarvitse kertoa. Kunhan mietin...381197Huikeeta, mahtavaa, ihan mielettömän upeeta
Me ostettiin talo Espanjasta. Tosin saadaan käyttää sitä vain muutama viikko vuodessa kun on monta muutakin ostajaa! M1931115Oho! Arja Koriseva paljastaa TTK:n ekasta suorasta lähetyksestä: "On vähän ärsyttävä yhtälö!"
Upea Arja Koriseva! Tsemppiä haasteelliseen tilanteeseen! Lue lisää: https://www.suomi24.fi/viihde/oho-arja-koriseva-161082En kestä katsoa
Sitä miten sinusta on muut kiinnostuneita. Olen kateellinen. Siksi pitäisi lähteä pois871078- 1731076