Istuin yksin käytävän päässä, jonka takana vasemmalla hella seisoi yksinäisenä kirkkaan teollisten valojen alla seinää vasten. Aikaisemmin kesällä olin jo kaivanut hellanluukusta leivinpaperin, joka sinne oli jätetty kai hyväntahtoisesti muistuttamaan harrastusten tärkeydestä. Piirsin lyijykynällä ajatteluniverkoston, useita laatikoita peräkanaa kiinnitettyinä toisiinsa ja mietin pakenemista Suomesta. Kuinka lapsellista! Lehtien havistessa puissa, kun oksat koputtelivat naapurin kissan lisäksi ikkunaan, olin jo todennut, että epäkohtelias egoismi sai aikaan vain stressin ja burn out:n. Niin keskittynyt itseeni olin. Toisaalta ajattelin sitä, kuinka vähän minulla jäi aikaa muille ihmisille, kuin itselleni, läheisilleni, ja omaisille, muille sukulaisille, toisaalta taas mietin sitä, niitä näitä, ja tätä, toinen ajatus oli se, että miksi sellainen olisi hyväksyttävää. Ajatus oli jo uskonnollisesti sairas!
"Kasvuosaston lapset ratsastavat Ruotsiin, heidän oman hoitajansa kanssa" - harhainen ajatus, täysin psykoottinen, vain avuton pyrkimys rajan ylittämiseen tullin huomaamatta. Vähävaraisuus ei juuri innostanut, nyt. Tavaraa oli vähän, eikä toisaalta hamstraamisen tavarapaljouden ihanuus muuten houkutellut. Työtä oli paljon. Olin juuri muuttanut. Tutustunut asuntoon vasta, vähän tutustunut asuinympäristöön.
- Oi! Siitä oli niin kauan.... Ikävä helpotti, tapaamiset, ystävät vuosien takaa, jännittivät.
Keski-ikäinen nainen kävi ovella, hän etsi asunnon entistä asukasta, poikaa, joka oli kvaerini* ja ilmoitti, että minulla olisi vapaa-aikaa, ja hetki aikaa itselleni suunnitteluun. He olivat vasta löytäneet, kesän.
- "Ei kyllä sinun täytyy mennä auttamaan....", hän myönsi.
Pulpahti yks, kaks esiin asia tai muisto menneisyydestä taluttaen itseäni egoismistä olohuoneeseen ja taas takaisin. Palasin ikkunaan, jossa pelko ei rankaissut, vaikka olinkin yksin. Aurinko oli jo laskenut ja oli hämärää. Kello oli varmasti paljon, oli jo varmaan myöhä. Mistä saisin voimaa, Oi Jumala, kohdata muut ihmiset? Sidoin hiukseni nahkanyörillä, joka oli kaunis. Niin kuin voimakas auringonpaiste, silloin päivällä. Vanha mies, joka istui penkillä ohikulkutien laidalla keräämässä voimaan, tervehti iloisesti ja helpottuneena. Hänen silmästään virtasi ilon kyynel vapaudesta:
- "Vihdoinkin hän saisi apua..." ajattelimme molemmat. Autot matelivat ohitse, heillä oli kiire, ja meillä oli aivan tavallinen arki. Se oli van vastapainoa elämälle, ja surulle, niin yksinäisyydestä kaipauksesta: Jumalan voimasta, lähimmäisenrakkauden tasapainosta. Olin vain eräs kulkija, polkua kulkeva matkalainen, elämässäni. Päivä tai arki eivät häirinneet, kun kohtasin toisen ihmisen. En halunnut tungetella, en häväistä, loukata tai vaarantaa....
Työni hän ei enää ollut. Hän vain odotti helpotusta raittiista ilmasta.
Säkenöivä voima oli ympäröinyt meidät piikkilanka-kehän omaisella voimalla ja se tuntui vaarin vanhan kauluspaita-puseron alla, hivellen kehoa, meidän molempien olemuksinamme. Outo hyvää kevättä, oli jo aikoja sitten kääntynyt kesäksi, mutta kalentereita painostamisen oikeuttamiseen meillä ei kummallakaan ollut.
Kvaer-kaveri
Eräs persoonallisuus- ja sen muoto
Ystävyys, Pyhän Kolminaisuuden voima: yksityisyys
TV ja lestadiolaisuus
3
254
Vastaukset
- Siellä menee, "veli"
Todellinen katujen kasvatti pyrki sisään. Hän oli kaikkien terrorismien äiti ja oli jo palannut pitkältä matkalta pohjoisesta, Pohjan Akan kaulahuivin luota. Kuin myrskytuuli se puhui ongelmasta, joka oli sen kahdeksalla silmällä näkevä sisin, kun kohtasin sen yksin, ajatellen hienoa tulevaisuutta, vain kaikkien käsillä olevasta ja jo aiemmin esitellystä legojen kaltaisesta tarjous-tuotteesta jollaista kukaan Kassi-Alma ei oikeasti tarvinnut. Kuin myrskyn puhuri se tukahdutti pakkas-auringosta talven viimasta kertoen pakkasen keskellä, vain epäaidosti teennäisenä raivosta paukkuen huutaen. ¨
Veli:- "Joo, ei sitten", hän myönsi taas kerran keskeltä huvipuiston mustien letkujen.
Verkkokaupanmyynti legoista rakennetusta aurinkolasista oli jo kauan aikaa sitten alkanut. Kenen tahansa täytyi saada se: "Säkenöivä voima", halusi syrjimisen sijaan yhteenkuuluvuutta. Koskaan se ei onnistuisi, niin epäaito se oli, ulkokultainen ja teennäinen, rihkama, jota vain kaikki osoittivat. Vihlova sairas säde piirsi kultaisen säteen vedenpintaan. Ei itse se oli tehtävä, luovuttava ajatuksesta, oikeutuksesta saada rankaista. Hämähäkki kaulahuivilla tarjosi melkein turvaa. Hämähäkki kiipesi ja tarjosi suojaa, lämpöä ulkopuoleltaan. Ulkopuoliset hymähtivät: "Kuka uskoisi rakkauden aitouteen?" Ilosta kirkuen, vapaudesta pelotta raikuen, korttelista kortteliin, puhdas ääni nousi ja laski, huohottaen oksentaen pelosta:
-"Ota pois, ota pois, ota pois...."
Yritin tarjota vapautta, elämää. Se hentoinen enkeli-tyttökin sen huomasi. Hänkään ei ollut kunnioittamatta luontokappaletta, edes nimennyt sitä tai osoitellut. Aito tarjottu läheisyys ja lämpö, turvallisuudentunne olivat jotain paljon tärkeämpää, kuin olin kuvitellut. Ilkeämielisesti se vain pakeni, pakeni ja siirtyi hivuttautuen toiseen paikkaan. "Voi että kostaisin, kääntäisin kiven sekä kannon, ja etsisin loputtomiin, koko päivän, terroristia!" Kuin aito maailmanpyörä ja sen istuin siirtyivät aina toinen toisensa jälkeen pysähdellen, sen siirtyi sivuttain paeten, askeltaen." Ja tarjoaisin sille jälleen elämän, vapauden....- Ihan pikku-ongelma
Sarastus nini pilvinen taivas, jossa pilvet roikkuivat jo niin matalalla kertoen huomisesta ei edes toisi mukanaan. Valvottu yö ja sen mukanaan tuoma työ loputon urakka vei mukanaan. Unohdus, se valtaisi mielen, kunnes fyysinen ilo taivuttaisi vapauttaen täydellisyyteen.
Se oli valtava ystävyyden voima, vain esiintyen, ja siihen tarkoitettu.
-Vanha muisto palasi mieleen, osoittelusta ja sen oikeuttamisesta, vain epäaitoudesta, tuhoten kaiken hallitusti, kuin maanjäristyksestä richterin asteikolta värisyttäen, pelkäksi onnistumisen elämyksettömyydeksi.
Esiintyen ulkoisesti vain itselleni. En tavoittanut kehoani. Egoismi horjui, vapisin. Nainen, joka aidosti pakeni kävellen lävitse tunnelmallisempaan tasapainoon muista ihmisistä, läheisistä ja niin haluttuna, tahdottuna, ja toivottuna, ystävyksistä, heidän keskellensä lämpimään keskiöön, huoneen ulkopuolisesti muodostaman tyhjiön, kuin aukon keskelle, heidän muiden luokse, ihmisryhmään. Se tukahdutti lämmöllä, onnella ja vpaudella, turvallisuudella. Kylmä ja rumat, kiivaat pilkka-soinnut satuttivat. "En minä ole Jumala" Vaikka persikan värinen muoviseinä, melkein samanvärinen, kuin erässä lapsuudenkodissa, mutta tummempi ja kuvaton, vaikka kuinka houkutteli. Pixeli-rihkama ei ollut välttämätön, vaikka houkutteli, ristiin rastiin, syksyn koulutuntien tahtiin, magia sen aloitti, ilo sen vapautti. Jännityksestä ei meinannut tulla loppua.
- "Voi haavekuva", sanoivat monet ja nauroivat.
Toiset olivat viidakon tiikeri-juovakuvioisia ja ne toiset olivat arkisen hienostuneet ja mustat.
- "Hei, ostin sinulle vaatteita." sanoin ja vein sanoman jo kotiin saakka.
- Jaksathan?, kuvailin avointa kysymystä mielessäni jo ihan ääneen. Aito, ja uusi tuttava oli jo välittämässä, vastuusta muista ihmisistä. Ja huoli keskeytti ajatuksista arkeni. En varsinaisesti ollut lahkosta, en kuulunut sellaiseen, enkä halunnut koskaan kuuluakaan, koska en voinut. Ympäristö oli sellaisen syrjinnän mielisyyden auttamiseen, erityis-hektisenä. Se niin muutti ihmistä, ulkoisesti hänen omassa elämässänsä, ja sitä rakentaen, hänen kasvunaan ihmisen matkalla, polullamme.
Ympäristöni, oi se oli niin kaunis, elämä hektisyydestä, vapauden ja Jumalan maailma, täysin kaunis, hektisyydettä kuin paratiisi, ulkokultaisetta. Täällä tämä terroristi painaa.... Kuin Kassi-Alma, joka lojui lehdessä lukemattomana jossain lattialla. Se oli tämän kesän näytelmä. Kullanvaaleat hiukseni loistivat niin sähkö-valoista, kuin ilta-auringosta. Se oli hyvin koruton, kielto ostaa tai myydä, jonkun toisen omaa. Itseäni varten se ei ollut, ja kirkko sen kai vaati, täytettäväksi, täyttymyksestä, kuin lupauksestakin, joka oli ominta ihmisen sisintä, hänen salattu yksityis-elämänsäkin.
-"Kaikkea sitä pitääkin saada", sanoivat lain ja kaidantien polun edustajat jossakin kaukaa hiljaa, melkein kuiskaten, etteivät häirinneet hetkeäni yksityisyydelle, yksinäisyydessä ja yksin, joka olisi onneksi ja terveydeksi, muiden ihmisten vapaudeksi, ja hyvinvoinnin iloksi, myös meitä muita ihmisiä varten. Feministinen vapaus sisimpänä, olisi se niin tärkeää meille muille, rankaisuhakuisuudetta, sen egoisminä polkua taivaltaen, lähimmäisenrakkaudeton kanssakulkija, itsesäälissä rinnalla kävellen, ja itkien. Sitä ei tuotu ulospäin, sen sairaalloisuudesta, elämänä, vain meiltä muita ihmisiltä riistävänä, myös tulevaisuutena.
- Sinä, psykopatriassa! Miltä keski-ajalta tämä oli?
- Voisinhan aina värjätä hiukseni. Sitäpaitsi, ne eivät olleet edes tärkeät, ei se ollut tieteen multi-saavutus tai sen tutkimus,enkä sellaiseen osallistuisi. Aika se oli tärkeä, myös yksinäisyydelle, ja siten hyvinvoinniksi, myös muille ihmisille, ympäristönä, lähimmäisenrakkauden tasapainoisuudella. Pilvinen taivas ei lyönyt harmaana edes salamaa. Se roikkui vain matalalla, tylsistyttäen mielen, -- Oi, niin tylsämielisen, toivoi Jumala.
"Hän on sotilas, ei enempää, kuin hysteerikko-nainen", hän pelotta, kohtaa muiden avaruuden... Se niin teennäistä, kuin tyhjää, turhuutta, elämän vain edustaa, eikä rauhaa, tarjoa sielulle, edes vapaudestaan. Kuvan lasipallo ennustajan tarjosi jo pitkällisenä riippuvuutena magian sijasta pelkkää pahoinvointia, olin ajatellut rakentaa terveydeksi, vain hyvinvointia. Kestää järjestelmällisesti vain itse, sen enempää ajattelematta, lapsen uskon vapaudesta.
- Voi krooh
Onkohan teillä tekemisestä pulaa...
Ketjusta on poistettu 0 sääntöjenvastaista viestiä.
Luetuimmat keskustelut
Suomi on täysin sekaisin
Jo ties monettako päivää hirveä itku ja poru jostain helvetin nilviäisistä. https://www.is.fi/taloussanomat/art-20000104504859Ensimmäisestä kohtaamisesta saakka
minulla on ollut hämmentynyt olo. Miten voit tuntua siltä, että olisin tuntenut sinut aina? Sinun kanssasi on yhtä aikaa151732Aivan täysin tahallinen teko
Ei mitään puolusteluja, eikä selittelyitä. Kuljettajalle kerrottiin asiasta siinä paikanpäällä, mutta silti hän ajoi ves941478Suomussalmi saatu vihdoin maailmankartalle!
Nyt kun Suomussalmi on vihdoin viimein saatu ennennäkemättömällä tavalla maailman tietoisuuteen niin voitaisiin järjestä531359Olet saanut minut sekoamaan
Tunteiden ristiaallokossa vellominen on ollut melkoinen kokemus. Ei kukaan ole saanut minua niin raiteiltaan kuin sinä.231337Mainehaitta metsäkonefirmalle
Hukkajoen tapahtumista liikkuu paljon huhuja. Eikö kannattaisi julkaista raakkuja tuhonneen metsäkoneyrityksen nimi, kos531228Oho! Maajussi-Kallelta pakit saanut morsioehdokas Miss Suomi -kisoissa! Tunnistaisitko hänet nyt?
Hmm, tunnistaisitko?!? Onnea missihulinoihin! Lue lisää ja katso kuvat: https://www.suomi24.fi/viihde/oho-maajussi-01075Myönnän sinulle nyt
Että olen erittäin mustasukkainen sinusta jo nyt. Ikävä on tämä tunne, kun tietämättömyyden solista nousee myrkkyä miele541010Pysytäänkö nainen
edelleen yhtä viileän tyynenä kun nähdään. Uskotko että tahtoessani saisin murettua tyyneytesi hyvin helposti.57895Olen käyttäytynyt ristiriitaisesti
eikä minusta varmaankaan ota mitään selvää. Se johtuu siitä, kun järki sanoo ei, ei, ei ja sydän sanoo kyllä, kyllä, kyl61879